ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р. Справа№ 911/1786/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 18.07.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс"

на рішення Господарського суду Київської області

від 16.03.2023 (повний текст складено 20.03.2023)

у справі № 911/1786/22 (суддя Третьякова О.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс"

про стягнення 2 742 188, 46 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Ком-Сервіс» про стягнення 2742188,46 грн, з яких 1703020,26 грн пені та 1039168,20 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свої зобов`язань за договором поставки №01-215140-21 від 12.07.2021 та договором поставки №01-215150-21 від 12.07.2021 щодо здійснення поставки товару позивачу у строки, визначені договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/1786/22 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс" про стягнення 1 703 020, 26 грн пені та 1 039 168, 20 грн штрафу задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 1 703 020, 26 грн пені, та 1 039 168, 20 грн штрафу та 41 132, 83 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт несвоєчасного виконання постачальником (відповідачем) зобов`язання з поставки товару покупцю (позивачу), у т.ч. прострочення на строк понад 30 днів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що представник ТОВ «Спец-Ком-Сервіс» не з`явився у судове засідання, на якому було ухвалено оскаржуване судове рішення та не повідомив про причини своєї неявки, виходячи з того, що він не був належним чином повідомлений про дату та час проведення вказаного судового засідання. Апелянт вказує, що після отримання позовної заяви НАК «НЕК «Укренерго» про стягнення 93 045, 36 грн пені та 551 964, 00 грн штрафу за порушення строків поставки товару за договором поставки №01-2151-40-21 від 12.07.2021, ТОВ «Спец-Ком-Сервіс» було надано позивачу сертифікати про форс-мажор, видані ТПП України, наслідком чого стало подання представником ПАТ НЕК «Укренерго» до суду заяви про відкликання позовної заяви, а ухвалою Господарського суду Київської області від 20.10.2022 у справі №911/1901/22 позовну заяву ПАТ НЕК «Укренерго» повернуто позивачу. Про наявність іншого судового спору, а саме у даній справі №911/1786/22, предметом якого є стягнення штрафних санкцій за договорами поставки №01-215140-21 від 12.07.2021 та №01-215150-21 від 12.07.2021, відповідач повідомлений не був.

Відповідач вказує, що порушення ТОВ «Спец-Ком-Сервіс» строків поставки Автонавантажувачів згідно умов договорів поставки спричинено наявністю форс- мажорних обставин, а не діями/бездіяльністю відповідача, на підтвердженням чого є видані 06.10.2022 Торгово-промисловою палатою України відповідачу сертифікати №3100-22-1074 та №3100-22-1075 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому зазначає, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи у суді першої інстанції, що підтверджується наявними у справі доказами. Крім того, позивач вказує, що відповідачем у будь-якому випадку не дотримано строків, передбачених пунктом 9.1. договорів поставки, щодо повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, а отже у відповідності п. 9.2. договорів поставки позбавлений права посилатись на існування форс-мажорних обставин, як на підставу, що звільняє його від відповідальності за невчасне виконання зобов`язань за договором.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 12.07.2021 між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Ком-Сервіс» (постачальник) був укладений договір поставки №01-215140-21 (далі - договір №01-215140-21), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передавати у власність покупцю товар у кількості, за ціною, з якістю, в комплектації згідно додатком №1 до договору (далі-товар), а покупець зобов`язався здійснити оплату належно поставленого товару на умовах договору.

Додатком №1 «Специфікація» до договору сторони погодили специфікацію товару, що є предметом поставки, а саме автопідйомник гідравлічний телескопічний, ціна товару 7885200,00 грн, інші характеристики товару наведені в додатку №1 «Специфікація». У п.2.2 додатку №1 «Специфікація» до договору №01-215140-21 сторони визначили, що місцем поставки є м.Одеса, 21-км Старокиївської дороги, 7.

Відповідно до пункту 2.4 договору №01-215140-21 ціна договору становить 7885200,00 грн.

Порядок оплати товару сторони визначили в ст.3 договору №01-215140-21, умови поставки сторони визначили в ст.4 договору №01-215140-21:

- постачальник зобов`язаний передати товар одержувачу в строк до 31.12.2021 за адресою (місцем) поставки згідно з Додатком №2 до договору на умовах DDP Інкотермс 2010 ( п.4.1 );

- приймання-передача товару засвідчується шляхом підписання видаткової накладної ( п.4.2);

- датою поставки товару визнається дата підписання видаткової накладної покупцем ( п.4.11).

Відповідно до п.7.1 договору №01-215140-21 у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором.

Згідно з п.7.3 договору №01-215140-21 за порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% вартості товару, строк поставки якої порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів постачальник повинен додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

30.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №01-215140-21, відповідно до пункту 1 якої сторони внесли зміни до пункту 4.1 договору №01-215140-21, якими визначили, що постачальник зобов`язаний поставити товар одержувачу в строк до 31.03.2022 (включно) за адресою (місцем) поставки згідно з Додатком №1 до договору, одержувачем товару є НЕК «Укренерго».

З матеріалів справи вбачається, що товар за договором №01-215140-21 був поставлений постачальником (відповідачем) покупцю (позивачу) 28.07.2022, що підтверджується видатковою накладною №147 від 27.07.2022 про передачу товару постачальником покупцю та підписом покупця на ній від 28.07.2022.

Тобто поставка за договором №01-215140-21 відбулась з простроченням встановленого п. 4.1 (в редакції додаткової угоди №1) строку. Кількість днів прострочення виконання зобов`язання постачальником становить 118 днів (з 01.04.2022 по 27.07.2022), у зв`язку з цим позивачем нараховано відповідачу пеню в загальній сумі 930453,60 грн (0,1 % вартості товару за кожен день прострочення за період прострочення з 01.04.2022 по 27.07.2022 відповідно до п.7.3 договору) та штраф в сумі 551964 грн (7% від вартості товару за прострочення понад 30 днів відповідно до п.7.3 договору: 7%х 7885200=551964).

Крім того, 12.07.2021 між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Ком-Сервіс» (постачальник) був укладений договір поставки №01-215150-21 (далі - договір №01-215150-21), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити та передавати у власність покупцю товар у кількості, за ціною, з якістю, в комплектації згідно додатком №1 до договору (далі-товар), а покупець зобов`язався здійснити оплату належно поставленого товару на умовах договору.

Додатком до договору сторони погодили специфікацію товару, що є предметом поставки, а саме автопідйомник гідравлічний телескопічний, ціна товару 6960060,00 грн, інші характеристики товару наведені в додатку до договору №01-215150-21. У п.2.2 додатку до договору №01-215150-21 сторони визначили, що місцем поставки є м.Запоріжжя, вул. Братська, 49А.

Відповідно до пункту 2.4 договору №01-215150-21 ціна договору становить 6960060,00 грн.

Порядок оплати товару сторони визначили в ст.3 договору №01-215150-21, умови поставки сторони визначили в ст.4 договору №01-215150-21, а саме:

- постачальник зобов`язаний передати товар одержувачу в строк до 31.12.2021 за адресою (місцем) поставки згідно з додатком №2 до договору на умовах DDP Інкотермс 2010 (п.4.1);

- приймання-передача товару засвідчується шляхом підписання видаткової накладної (п.4.2);

- датою поставки товару визнається дата підписання видаткової накладної покупцем (п.4.11).

Відповідно до п.7.1 договору №01-215150-21 у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором.

Згідно з п.7.3 договору №01-215150-21 за порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% вартості товару, строк поставки якої порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів постачальник повинен додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

30.12.2021 між сторонами укладено додаткову угоду №1 від до договору №01-215150-21, відповідно до пункту 1 якої сторони внесли зміни до пункту 4.1 договору №01-215150-21, якими визначили, що постачальник зобов`язаний поставити товар одержувачу в строк до 31.03.2022 (включно) за адресою (місцем) поставки згідно з Додатком №1 до договору, одержувачем товару є НЕК «Укренерго».

Матеріалами справи підтверджено, що товар за договором №01-215150-21 було поставлено постачальником (відповідачем) покупцю (позивачу) 21.07.2022, що підтверджується видатковою накладною №146 від 21.07.2022.

Тобто поставка за договором №01-215150-21 відбулась з простроченням встановленого п. 4.1 (в редакції додаткової угоди №1) строку. Кількість днів прострочення виконання зобов`язання постачальником становить 111 днів (з 01.04.2022 по 20.07.2022), у зв`язку з цим позивачем нараховано відповідачу пеню в загальній сумі 772566,66 грн (0,1 % вартості товару за кожен день прострочення за період прострочення з 01.04.2022 по 20.07.2022 відповідно до п.7.3 договору) та штраф в сумі 487204,20 грн (7% від вартості товару за прострочення понад 30 днів відповідно до п.7.3 договору: 7% х 6960060=487204,2).

Отже, у зв`язку із простроченням відповідачем визначених договорами №01-215140-21 та №01-215150-21 строків поставки товару, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Так, відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, відповідачем поставлено позивачу товар, обумовлений договорами №01-215140-21 та №01-215150-21 на загальну суму 14 845 260,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №146 від 21.07.2022 та 147 від 27.07.2022, проте із простроченням визначеного у договорах строку.

Так, згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 610, частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216, статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п.7.3 договорів №01-215140-21 та №01-215150-21 за порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України пеню у розмірі 0,1% вартості товару, строк поставки якої порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів постачальник повинен додатково сплатити покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідача за договорами №01-215140-21 та №01-215150-21 щодо своєчасної поставки обумовленого договорами товару, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення з відповідача передбачених п. 7.3 договорів пені та штрафу.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України вказано ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України також містить визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Загальновідомо, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який продовжено згідно зі змінами, внесеними, зокрема, Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб, який триває і досі.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За визначенням, наведеним у пп. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Непереборна сила (форс-мажорна обставина) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України настали форс-мажорні обставини, які засвідчені листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

На думку відповідача, сам характер того, що ТПП України видала лист про засвідчення форс-мажорних обставин он-лайн на веб-сторінці тільки 28.02.2022 свідчить про явну загрозу безпеці та життю та неможливості роботи ТПП України та про те, що неможливо оперативно надавати сторонам сертифікати про засвідчення форс-мажорних обставин.

До апеляційної скарги відповідачем додано копії сертифікатів ТПП №3100-22-1074 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 06.10.2022 та №3100-22-1075 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 06.10.2022, якими засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором поставки № 01-215150-21 від 12.07.2021 за період з 24.02.2022 по 21.07.2022, та договором поставки №01-215140-21 від 12.07.2021 за період з 24.02.2022 по 27.07.2022.

Крім того, 06.06.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду відповідачем подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких скаржник просив залучити до матеріалів справи додаткові докази.

У судовому засіданні 18.07.2023 колегією суддів долучено до матеріалів справи означені пояснення та докази, водночас колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Нормою статті 2 Господарського процесуального кодексу України до основних принципів (засад) господарського судочинства віднесено принцип диспозивтивності, згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 14 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був обізнаний із розглядом даної справи у суді першої інстанції, оскільки ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.09.2022 про відкриття провадження у даній справі було вручено представнику відповідача 11.10.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих-кодом 414. Інші процесуальні документи направлялись відповідачу на його електронну адресу . Колегія суддів зазначає, що дана електронна адреса також вказана самим апелянтом у апеляційній скарзі та в інших поданих до суду процесуальних документах.

Таким чином, ТОВ «Спец-Ком-Сервіс» міг скористався наданим йому процесуальним законодавством (зокрема стаття 42 ГПК України) правом на участь у судовому засіданні у суді першої інстанції та подання відзиву на позов з відповідними доказами в противагу позовним вимогам. Відтак, колегія суддів не приймає доданих до апеляційної скарги та додаткових пояснень доказів до уваги під час розгляду апеляційної скарги.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За висновками Верховного суду, викладених у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1873/17, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання судової колегії.

У даному випадку позивач, звертаючись із даним позовом, не надав суду усієї достовірної і наявної у нього інформації, зокрема, щодо листування (переговорів) між сторонами стовно наявності форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

При цьому, колегія суддів звертає увагу і відповідача на те, що будучи обізнаним про наявність судового провадження у справі №911/1786/22, ТОВ «Спец-Ком-Сервіс» повинен був вживати заходів щоб дізнатись про стан розгляду даної справи, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, як зазначалось вище, загальновідомо, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, який продовжено згідно зі змінами, внесеними, зокрема, який продовжено згідно зі змінами, внесеними, зокрема, Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб, який триває досі.

Наслідки вказаної агресії, яка ще триває, негативно відобразилися на усіх без виключення сферах господарської діяльності та вплинули на діяльність суб`єктів господарювання, особливо тих, які її здійснювали (здійснюють) на території ведення активних бойових дій.

Порушення відповідачем зобов`язань мало місце вже після початку військової агресії, що за висновками суду апеляційної інстанції, у даному випадку, є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення ним договірного зобов`язання. При цьому колегією суддів також прийнято до уваги повне виконання ТОВ «Спец-Ком-Сервіс» своїх зобов`язань за договорами поставки, прийняте повивачем без зауважень.

За вказаних обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1703020,26 грн пені та 1039168,20 грн штрафу слід відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду щодо задоволення позову, оскаржуване рішення вважає таким, що підлягає скасуванню, у позовні вимоги слід відмовити.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/1786/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/1786/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул.. Симона Петлюри, 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Ком-Сервіс" (08130, Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Кільцева, 4-Н, ) 61698,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи № 910/1786/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 06.10.2023.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська