ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2023 року м.Дніпро Справа № 904/2636/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чус О.В. (доповідач),

суддів Коваль Л.А., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Солодова І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Бондаренко О.Д., виписка з протоколу №1 від 02.06.2016 р, голова правління;

від відповідача: Романчук М.М., виписка з ЄДР № 022018362 від 29.06.2022, самопредставництво;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 (суддя Бондарєв Е.М.; повне рішення складено 28.10.2019) у справі № 904/2636/19

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 65», м. Дніпро

до Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Робоча 65" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпровської міської ради (надалі Міськрада) про визнання незаконними дій відповідача, спрямованих на безпідставне проведення державної реєстрації права власності за Територіальною громадою м. Дніпра в особі міськради, а також зобов`язання відповідача припинити дії, що порушують право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65; зобов`язання відповідача виключити з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра наступні об`єкти нерухомого майна:

- житловий будинок літ. А-16, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 32 789,46 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 18,12 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 68 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 67,20 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 138,81 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 92,72 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 278,97 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 93,30 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 68,10 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 53,62 кв.м;

- нежитлове приміщення, розташоване на І поверсі житлового будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, 65, площею 72 кв.м

та скасувати записи про право власності Територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Ради на наступні об`єкти нерухомого майна:

- нежитлове приміщення загальною площею 136,4 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. І, приміщення ХIV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 11.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 67,2 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХVI, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68,1 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 4, приміщення 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 04.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 138,4 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 5, приміщення №ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки власниками спірних приміщень були співвласники житлового будинку, у Територіальної громади м. Дніпра в особі відповідача право власності на спірні нежитлові приміщення не виникало, а дії відповідача з реєстрації за ним права власності на ці приміщення у період дії заборони вчинення таких дій, встановленої ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 про забезпечення позову у справі №200/13101/17, є неправомірними.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі №904/2636/19 позов задоволено частково; зобов`язано Міськраду припинити дії, що порушують право спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, розташованого по вул. Робочій, 65 у м. Дніпро на нежитлові допоміжні приміщення будинку; скасовано записи про права власності територіальної громади міста в особі Міськради на наступні об`єкти нерухомого майна:

- нежитлове приміщення загальною площею 136,4 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. І, приміщення ХIV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 11.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 67,2 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХVI, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68,1 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 4, приміщення 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 04.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 138,4 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 5, приміщення №ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що спірні приміщення відносяться до допоміжних нежитлових приміщень в структурі житлового будинку, тому на праві спільної власності належать усім власникам квартир, а відповідач своїми діями обмежує встановлене законом право співвласників багатоквартирного будинку у здійсненні ними права володіння і користування спільним майном.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2020 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі №904/2636/19 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірні об`єкти як на час проектування, так і на момент проведення первинної інвентаризації (1992-1994 рр.) і по теперішній час мали та мають статус нежитлових приміщень та вважаються відокремленим майном, всі об`єкти знаходяться на першому поверсі, мають окремі входи, транзитні комунікації та в яких відсутнє обладнання, яке обслуговує більше одного приміщення, а також інше обладнання, що забезпечує потреби усього житлового будинку. Отже, враховуючи, що спірні об`єкти нерухомого майна мають статус нежитлових, на ці приміщення не поширюється правовий режим спільної власності мешканців будинку.

Постановою Верховного Суду від 30.06.2020 постанову апеляційної інстанції від 10.02.2020 у справі №904/2636/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції, зокрема, звернув увагу на необхідність для правильного вирішення спору з`ясувати питання, чи діяли заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, на час реєстрації за відповідачем, якщо так, то які саме заходи були вжиті щодо спірних у даній справі приміщень; чи була встановлена вказаною ухвалою заборона зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, чи знав або міг знати про неї відповідач, виходячи з дотримання принципу добросовісності, що належить до загальних засад цивільного законодавства; спір щодо яких вимог розглядався у вказаній справі та чи мають ці обставини значення для розгляду цієї справи.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі №904/2636/19 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Апеляційна інстанція дійшла висновку, що спірні об`єкти як на час проектування, так і на момент проведення первинної інвентаризації (1992-1994 років) і по теперішній час мали та мають статус нежитлових приміщень, будувалися як блоки обслуговування (перукарні, поштові відділення, клубні та піонерські кімнати, магазини тощо), знаходяться на 1-му поверсі, мають окремі входи, транзитні комунікації, в приміщеннях відсутнє обладнання, яке обслуговує більше одного приміщення, а також інше обладнання, що забезпечує потреби всього житлового будинку, тому вони не є допоміжними приміщеннями.

Оскільки спірні нежитлові приміщення є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, мають статус нежитлових, тому на них не поширюється правовий режим спільної власності мешканців будинку, у зв`язку з чим Міськрада не порушує прав спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, оскільки спірне майно має статус нежитлових приміщень.

Також суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивача про вчинення Міськрадою реєстрації права власності на приміщення в період дії заборони на їх вчинення, встановленої ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 у справі №200/13101/17 про забезпечення позову як такі, що не спростовують висновку апеляційного господарського суду щодо належності спірних приміщень до нежитлових.

При цьому суд послався на відсутність відомостей про обтяження, заборону на нерухоме майно стосовно спірних приміщень на момент реєстрації права власності на них за відповідачем.

Крім того, апеляційна інстанція вказала на те, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.02.2023 провадження у справі №200/13101/17 закрито, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має бути розглянута за правилами господарського судочинства.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №904/2636/19 постанову апеляційної інстанції від 29.03.2023 у справі №904/2636/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що апеляційний господарський суд, в порушення вимог ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, не виконав вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 30.06.2020 у цій справі; не надав оцінки та не встановив обставин, пов`язаних з правомірністю здійснення реєстраційних дій під час дії заходів забезпечення позову. Судом касаційної інстанції зазначено, що суд апеляційної інстанції мав встановити тотожність спірних у даній справі приміщень з переліком нежитлових приміщень, щодо яких вжито заходи забезпечення позову у справі №200/13101/17, та, в залежності від встановленого, надати відповідь щодо наявності/відсутності правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В. судді: Коваль Л.А., Орєшкіна Е.В., якою прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі № 904/2636/19; розгляд апеляційної скарги призначений у судове засідання на 11.10.2023.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 10.10.2023 , у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду, по справі здійснений повторний автоматизований перерозподіл, за результатами якого її передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Чус О.В., суддів Коваль Л.А., Дарміна М.О.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, Дніпровська міська рада просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі № 904/2636/19 в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник вважає, що спірні об`єкти нерухомого майна мають за своїм функціональним призначенням статус нежитлових та є відокремленим майном, тому на них не поширюється правовий режим спільної власності мешканців багатоквартирного будинку.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 65» у відзиві на апеляційну скаргу, з урахуванням додаткових пояснень, заперечило проти її доводів, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Позивач зазначає, що актом комісійного обстеження від 16.09.2019, підписаного комісією у складі представників позивача та відповідача, підтверджується приналежність спірних приміщень до допоміжних, побудованих з метою покращення умов побутового обслуговування мешканців багатоквартирного будинку, тому знаходяться у спільній власності його співвласників.

Позивач вважає, що наявність окремого входу у приміщення, яке призначене для забезпечення побутового обслуговування мешканців багатоквартирного буднику, не свідчить про те, що дане приміщення не є допоміжним, оскільки функціональне призначення для обслуговування багатоквартирного будинку за має також і прибудинкова територія навколо будинку, тому допоміжне приміщення також може бути розташоване і поза межами багатоквартирного приміщення.

Позивач зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що спірні приміщення будувалися не як допоміжні, відповідач передає їх в оренду третім особам, що порушує його право володіння та користування допоміжними приміщеннями, які знаходяться у спільній власності всіх власників житлових і нежитлових приміщень у багатоквартирному буднику.

На думку позивача, реєстрація за позивачем права власності на спірні приміщення є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки вчинена під час дії ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 у справі № 200/13101/17, якою заборонено Дніпровській міській раді вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, передачу в лізинг, оренду, позичку тощо спірних нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, розташованого по вул. Робочій, 65, у м. Дніпро.

У письмових поясненнях від 22.08.2023 позивач зазначив, що оспорювані приміщення є допоміжними, рішення про їх проектування та будівництво прийняв колектив Молодіжного житлового комплексу разом з адміністрацією Виробничого об`єднання «Південний машинобудівний завод»; на виконання цього рішення були затверджені планувальні завдання на вбудовані приміщення МЖК, що знайшло відображення в проектній документації. Також вказав, що висновок судової будівельно технічної експертизи від 14.12.2022 №4358-21 є неналежним доказом у справі, оскільки в твердженнях експерта є недобросовісна помилка, яка призвела до неправильного висновку; експертом не зазначено висоту приміщень, наявність в досліджуваних приміщеннях інженерних мереж, яке необхідно для обслуговування будинку.

10.10.2023 від позивача до Центрального апеляційного господарського суду надійшли клопотання про залучення до матеріалів справи копії листа №617/10-23 від 05.10.2023 до Відділення поліції №6 Дніпровського районного управляння поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, копії картки атестованого судового експерта Баляя О.Б.; копії листа №09/2-1468-23 від 19.09.2023 Дніпропетровської обласної прокуратури; копії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2023 по справі №201/9962/23.

11.10.2023 від відповідача до Центрального апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення з урахуванням позиції Верховного Суду та пояснень, наданих позивачем, в яких він зазначив, що оцінка судом апеляційної інстанції висновку судового експерта є законною та вмотивованою; Верховний Суд констатував, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, що спірні приміщення є нежитловими і становлять самостійні об`єкти цивільно правових відносин; позивачем відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України не реалізовано право звернення з клопотанням про призначення повторної експертизи; позивач постійно долучає до матеріалів справи нові докази, які не мають бути прийняті судом, бо порушуватиметься принцип правової визначеності; міська рада не порушує прав спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку; спір у справі №200/13101/17 не стосується належності спірних приміщень у справі №904/2636/19 до допоміжних.

11.10.2023 Центральним апеляційним господарським судом складено акт про технічний збій в ході фіксування судового засідання у справі №904/2636/19.

У судовому засідання 16.10.2023 представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі №904/2636/19 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 16.10.2023 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі №904/2636/19 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №440/3 від 25.06.1980 дозволено Виробничому об`єднанню "Південний машинобудівний завод" будівництво трьох 16-ти поверхових житлових будинків по вул. Робоча та зобов`язано керівництво ВО "Південний машинобудівний завод" замовити в спеціалізованій проектній організації проект забудови та благоустрою відповідно до "Паспорту земельної ділянки", виданого Головним архітектурно-планувальним управлінням; проектну документацію до затвердження погодити в Головному архітектурно-планувальному управлінні.

Відповідно до пункту 2.2 вказаного рішення до кожного з трьох житлових будинків запроектувати і побудувати двоповерхові блоки обслуговування: І - промтоварний магазин, кафе, приймальний пункт пральні, роздавальну молочної кухні, житлово-експлуатаційну контору, клубні і піонерські кімнати; II - аптеку І категорії, медико-профілактичний пункт, перукарню, приймальний пункт хімчистки; III - продтоварний магазин, відділення зв`язку, ощадкасу, бібліотеку.

Розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 73 від 22.05.1980 житловому будинку по вул. Робоча, будівельний № 3 присвоєно поштову адресу: вул. Робоча, 65.

Адміністрацією ПО ЮМЗ з метою покращення житлових та соціально-побутових умов молодих сімей, створено громадську організацію - Молодіжний житловий комплекс (далі - МЖК) та затверджено статут МЖК. Згідно з пунктом 1.6 статуту в житловому комплексі створювались найбільш досконалі форми комунально-побутового обслуговування і з цією метою для членів МЖК проектувались побутовий комбінат, фізкультурно-оздоровчий комплекс, торговий центр, стіл замовлень, домова кухня, кафе, їдальня. Також адміністрацією ПО ЮМЗ затверджені планові завдання з проектування вбудованих приміщень клубу МЖК, молочної кухні та комплексного приймального пункту.

Відповідно до статуту МЖК ПО ЮМЗ Розділом І "Завдання та основні напрямки діяльності комплексу" визначено, що метою МЖК є покращення житлових та соціально побутових умов молодих сімей. З цією метою передбачалося створення читальних залів, бібліотек, радіоцентра, кінозалу, робота молодіжного кафе, кінолекторія, дискотеки, організація екскурсій тощо.

Окрім того, відповідно до пункту 3.2 статуту передбачено, що член МЖК має право користуватися в установленому порядку об`єктами соціально-побутового та культурного підпорядкування та майном колективу МЖК.

Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів №586/1 від 18.06.1992 затверджено Акт приймальної комісії від 01.06.1992 про прийняття в експлуатацію 16-ти поверхового 75-ти квартирного будинку по вул. Робітничій 3/2, житловою площею 2940 кв.м, загальною площею - 5 270 кв.м, з вбудованими приміщеннями МЖК загальною площею 327 кв.м, побудованими будівельним управлінням №4 тр. 17 для виробничого об`єднання "Південний машинобудівний завод" та дозволено ВО "Південний машинобудівний завод" ввести в експлуатацію цей житловий будинок.

30.06.2016 співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 65, створено та зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Робоча 65", про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до затвердженого рішенням установчих зборів ОСББ (протокол №1 від 02.06.2016) статуту метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку.

Рішенням загальних зборів ОСББ вирішено прийняти житловий комплекс, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 65 на баланс ОСББ (виписка з протоколу загальних зборів об`єднання №4 від 18.05.2017).

На час розгляду справи відповідачем не прийнято рішення про передачу будинку за адресою: м. Дніпро , вул. Робоча, буд. 65 на баланс ОСББ.

Згідно з витягом з Реєстру об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпра балансоутримувачем спірних приміщень є Комунальне підприємство "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Ради.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за Територіальною громадою міста Дніпра в особі Ради зареєстровано право комунальної власності на такі об`єкти нерухомого майна:

- нежитлове приміщення загальною площею 136,4 кв.м розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. І, приміщення XIV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 11.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 67,2 кв.м розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення XVI, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68,1 кв.м розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення XV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68 кв.м розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 4, приміщення 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 04.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 138,4 кв.м розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 5, приміщення № II, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

Також в матеріали справи надано додаток до акта комісійного обстеження від 16.09.2019, підписаний комісією у складі представника Міськради, представниками ОСББ та представником КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю", з якого вбачається, що спірні приміщення згідно з проектом 5291-87-03 АР будувалися як приміщення Молодіжного житлового комплексу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку":

- багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна;

- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

До загального та неподільного майна відносяться виключно допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку та його технічне обладнання, і не відносяться окремі нежилі приміщення.

Згідно зі статтею 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з пунктом 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Водночас за приписами статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

У рішенні від 09.11.2011 №14-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У пункті 4 мотивувальної вищезазначеного рішення вказано про те, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №598/175/15-ц).

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі №904/1040/18, від 15.05.2019 у справі №906/1169/17, від 08.04.2020 у справі №915/1096/18.

Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №922/1406/21).

Крім того, за змістом законодавства, у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, які мають самостійний правовий статус та до житлового фонду не входять.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин і до житлового фонду не входять, необхідно враховувати місце їхнього розташування, так і загальні характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №910/13903/18).

Таким чином, при вирішенні питання наявності у відповідача повноважень на розпорядження спірними приміщеннями, ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме, встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з частиною третьою статті 13 цього Кодексу, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що спірні приміщення підпадають під правовий режим допоміжних приміщень, що вказує на безпідставність їх реєстрації за Міськрадою як нежитлових.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні об`єкти, як на час проектування, так і на момент проведення первинної інвентаризації (1992-1994 років) і по теперішній час мали та мають статус нежитлових приміщень, будувалися як блоки обслуговування (перукарні, поштові відділення, клубні та піонерські кімнати, магазини тощо), знаходяться на 1-му поверсі, мають окремі входи, транзитні комунікації, в приміщеннях відсутнє обладнання, яке обслуговує більше одного приміщення, а також інше обладнання, що забезпечує потреби усього житлового будинку, тому вони не є допоміжними приміщеннями.

Також судом враховано, що спірні приміщення, як самостійні об`єкти цивільних правовідносин, протягом тривалого часу передавались в оренду виконавчими органами Міськради.

Отже, під час розгляду даної справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що спірні приміщення є нежитловими, не належать до житлового фонду і становлять самостійні об`єкти цивільно-правових відносин.

Верховним судом в постанові від 05.07.2023 у справі №904/2636/19 зазначено, що доводи касаційної скарги не спростовують таких висновків суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що міська рада не порушує прав спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, оскільке спірне майно має статус нежитлових приміщень.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору вірогідності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Разом із тим за приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Така правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №910/13647/19.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Отже, недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі №922/2319/20, від 16.02.2021 у справі № 913/502/19, від 13.08.2020 у справі №916/1168/17, від 16.03.2021 у справі №905/1232/19.

Позивачем під час розгляду справи в апеляційній та касаційній інстанції зазначалось про неналежність та недопустимість як доказу висновку експерта від 14.12.2022 №4358-21.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №904/2636/19 касаційною інстанцією зазначено, що позивач, узагальнено посилаючись на прийняття оскаржуваного рішення на підставі недопустимих доказів, не довів наявності встановлених законом обставин, які б зумовлювали визнання доказів недопустимими. Отже, такі доводи не можна визнати аргументованими, тому вони відхиляються колегією суддів як такі, що спрямовані на переоцінку доказів, наявних у справі, зокрема, висновку експерта, з метою встановлення інших фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Під час нового розгляду справи в апеляційній інстанції позивачем у поясненнях №606/08-23 від 22.08.2023 знову акцентовано увагу суду, що висновок експерта від 14.12.2022 №4358-21 є неналежним доказом у справі №904/2636/19, оскільки в твердженнях експерта є недобросовісна помилка, яка призвела до неправильного висновку. Позивач вважає, що в діях експерта Баляя Олександра Борисовича є ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 366, 367, 384 КК України, про що ним до Дніпропетровської обласної прокуратури подано заяву №604/08-23 від 08.08.2023 в порядку ст. 214 КПК України та Дніпропетровською обласною прокуратурою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000496 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Згідно ст. 104 ГПК висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Визначення поняття "судова експертиза" наводиться у ст. 1 Закону України "Про судову експертизу": судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява N 61679/00) від 1 червня 2006 року 987, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2020 у справі №904/2636/19 було призначено судову будівельно технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково дослідному інституту судових експертиз; на вирішення експерта поставлені питання згідно резолютивної частини цієї ухвали, попереджено експерта про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

Згідно висновку експерта № 4358-21 за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи по справі №904/2636/19 від 14.12.2022:

- за конструктивними складовими, габаритними розмірами, плануванням приміщень, матеріалів дозвільної та технічної документації згідно з проектною документацією і матеріалами технічної інвентаризації, як на момент введення в експлуатацію будинку, де ці приміщення розташовані, так і станом на час проведення експертизи, функціональне та цільове призначення зазначених приміщень у якості розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі);

- у зазначених нежитлових приміщеннях окрім транзитних інженерних мереж та комунікацій, інженерні комунікації та технічні пристрої, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, яке необхідно для обслуговування будинку, побутового обслуговування тільки мешканців даного будинку відсутні;

- окрім незначних (за об`ємами) перепланувань (встановлення, перенесення, демонтаж не несучих перегородок та конструкцій) та робіт з реконструкції (пробиття дверного прорізу) для організації нового входу, в нежитлових приміщеннях інших змін не встановлено;

- враховуючи визначення будівельних норм та правил, які діяли на час будівництва будинку, на час складання технічної інвентаризації на момент введення в експлуатацію та станом на час проведення дослідження, та дозвільну документацію, як на момент введення в експлуатацію будинку, так і станом на час проведення експертизи не відносилися і не відносяться до допоміжних приміщень даного будинку;

- згідно з проектною документацією і матеріалами технічної інвентаризації, як на момент введення в експлуатацію будинку, так і станом на час проведення експертизи є нежитловими приміщеннями, які за визначеннями ДБН В2.2-15-2019 є вбудованими приміщеннями житлового будинку, які розташовуються у його габаритах та об`ємі і який за сучасними визначеннями належить до багатофункціональних будинків і комплексів, які формуються з приміщень, їх груп, різного громадського і житлового призначення.

Водночас, висновок суду, що спірні приміщення не є допоміжними та мають статус нежитлових, зроблений на підставі аналізу всіх наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 25.06.1980 № 440/3, яким зобов`язано керівництво виробничого об`єднання «ПМЗ» до кожного з трьох житлових будинків запроектувати і збудувати 2-поверхові блоки обслуговування:

- I промтоварний магазин, кафе, прийомний пункт пральної, молочну кухню, житлово-експлуатаційну контору, клубну та піонерську кімнату;

- ІІ аптеку І категорії, медико-профілактичний пункт, перукарню, прийомний пункт хімчистки;

- ІІІ продтоварний магазин, відділення зв`язку, касу, бібліотеку.

Відповідно до листів КП «МБТІ» ДОР разом з додатками (поетажними планами та експлікаціями до них від 13.08.18 № 11744, від 12.04.2018 № 4903, від 12.04.2018 № 4892, від 12.04.2018 № 4866, від 11.04.2018 № 4810) станом на 1992-1994 рік зазначені спірні приміщення, які на теперішній час зареєстровані за міською радою, мали статус нежитлових приміщень та вважались як відокремлене майно, знаходяться на 1-му поверсі, мають окремі входи, не мають жодних комунікацій або технічних обладнань та переважно всі мають певне функціональне призначення (телемайстерня, художньо-виробничий центр, зал комп`ютерних ігор тощо).

Верховний Суд у постанові від 05.07.2023 у справі №904/2636/19 зазначив, що доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду, що спірні приміщення є нежитловими, не належать до житлового фонду, становлять самостійні об`єкти цивільно правових відносин.

У висновку експерта варто розрізняти зміст (викладення встановлених фактів та їх професійна оцінка у висновку, який було зроблено експертом) і форму (висновок як акт). Обидва елементи є однаково важливими при визначенні доказової сили висновку експерта. Якщо суд визнає висновок недостовірним, то не розглядатиме його як судовий доказ; так само і недотримання форми, незважаючи на обґрунтований і об`єктивний висновок експерта, не дає можливості визнати його судовим доказом, так як недотримання процесуальних вимог не дозволяє розглядати отриманий висновок як належний доказ.

Позивач посилається на невідповідність змісту висновка експерта № 4358-21 від 14.12.2022, разом з тим, як зазначалось, доказів для визнання цього висновку недостовірним не надав. Порушення кримінального провадження №0000496 відносно експерта Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Баляя О.Б. за ч.1 ст. 384 КК України не свідчить про вчинення ним кримінального правопорушення та наявність підстав вважати висновок № 4358-21 від 14.12.2022 недостовірним.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання висновку експерта від 14.12.2022 №4358-21 неналежним та недопустимим доказом у справі №904/2636/19.

Положеннями статті 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

З викладеного вбачається, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач в якості підстав позову зазначав як обставини розповсюдження на спірні приміщення правового режиму допоміжних, так і обставини, пов`язані з діями відповідача з реєстрації за ним права власності на приміщення у період дії прямої судової заборони вчинення таких дій, встановленої ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 про забезпечення позову у справі №200/13101/17.

Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, дійшовши висновку про часткове задоволення позову з підстав розповсюдження на спірні приміщення правового режиму допоміжних, правової оцінки обставинам, пов`язаним з діями відповідача з реєстрації за ним права власності на приміщення у період дії прямої судової заборони вчинення таких дій, встановленої ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 про забезпечення позову у справі №200/13101/17, не надав.

В матеріалах справи та в Єдиному судовому реєстрі судових рішень міститься ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2018 про роз`яснення ухвали від 25.10.2017 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №200/13101/17, якою (з урахуванням ухвали від 14.05.2018 про виправлення описки) визначено конкретний перелік нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 65, щодо яких судом заборонено Міськраді вчиняти будь-які дії, спрямовані на їх відчуження, передачу в лізинг, оренду, позичку тощо, а також заборонено державним реєстраторам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти реєстраційні дії щодо вказаних нежитлових приміщень:

- нежитлового приміщення № ХІV, блок 1, позиції 1-9, загальною площею 137,0 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А -16;

- нежитлового приміщення № ХV, блок 2, позиції 1-9, загальною площею 68,1 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А -16;

- нежитлового приміщення № ХVІ блок 2, позиції 1-5, загальною площею 67,2 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А -16;

- нежитлового приміщення № ХІV блок 3, позиція 1, загальною площею 69,8 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А-16;

- нежитлового приміщення № ХV, блок 3, позиції 1-5, загальною площею 59,2 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А-16;

- нежитлового приміщення № 1, блок 4, позиції 1-11, загальною площею 146,1 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А-16;

- нежитлового приміщення № 2, блок 4, позиції 1-12, загальною площею 139,4 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А-16;

- нежитлового приміщення № І блок 5, позиції 1-14, загальною площею 137,3 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А-16;

- нежитлового приміщення № ІІ, блок 5, позиції 1-3, загальною площею 143,6 м2, розташованого на І поверсі житлового будинку літ. А-16.

Постановою Верховного Суду від 19.06.2018 ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2018 року у справі №200/13101/17 (2-аз/200/41/17) залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28.03.2023 заяву ОСББ "Робоча 65" про направлення за встановленою юрисдикцією справи №200/13101/17 задоволено та передано справу до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2023 вищезазначена справа прийнята до провадження.

Отже, розгляд справи №200/13101/17 не завершено, судове рішення по суті не ухвалено, а відтак зміна юрисдикції спору не впливає на чинність заходів забезпечення позову.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.04.2022 у справі №705/4132/19.

В силу статей 129, 129-1 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Принцип обов`язковості судового рішення закріплений також у статтях 2, 18, 326 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за Територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради зареєстровано право комунальної власності на наступні об`єкти нерухомого майна з переліку, визначеного в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 з урахуванням ухвали від 14.05.2018 у справі №200/1310/17:

- нежитлове приміщення загальною площею 67,2 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХVI, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі витягу з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, серія та номер: 4265, виданий 13.08.2018; видавник: Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради;

- нежитлове приміщення загальною площею 68,1 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі витягу з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, серія та номер: 4264, виданий 13.08.2018, видавник: Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради.

В матеріалах справи відсутні відомості про обтяження, заборону на нерухоме майно стосовно спірних приміщень на момент реєстрації права власності на них за Дніпровською міською радою.

Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за загальним правилом не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідача права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №543/730/14-ц, постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №509/5216/13-ц та постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16, від 18.01.2017 у справі №6-2552цс16 та від 24.05.2017 у справі №6-640цс17.

Суд враховує, що відповідач на момент вчинення реєстраційних дій був обізнаний про встановлену судом заборону. Про це свідчить те, що саме Міськрада оскаржувала ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 про забезпечення позову у справі №200/13101/17 в апеляційному та касаційному порядках.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що здійснення за відповідачем реєстраційних дій на об`єкти нерухомого майна (нежитлове приміщення загальною площею 67,2 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХVI, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; нежитлове приміщення загальною площею 68,1 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) відбулося в період дії заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2017 з урахуванням ухвали від 14.05.2018 у справі №200/1310/17, про яку йому було відомо.

Вказане свідчить про неправомірність здійснення реєстраційних дій та наявність підстав для задоволення позову про скасування записів про право власності Територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Ради на наступні об`єкти нерухомого майна:

- нежитлове приміщення загальною площею 67,2 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХVI, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68,1 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 2, приміщення ХV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра.

Позовні вимоги в частині скасування записів про право власності Територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Ради на інші об`єкти нерухомого майна не знайшли свого підтвердження, бо не відповідають площі нежитлових приміщень, визначених ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2018 про роз`яснення ухвали від 25.10.2017 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №200/13101/17 (з урахуванням ухвали від 14.05.2018 про виправлення описки).

З огляду на викладене, Центральний апеляційний господарський суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на недоведених обставинах, що мали значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими і не відповідають в повній мірі обставинам справи, а також були зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, яке призвело до прийняття неправильного рішення (ч. 1 п. п. 2, 3 та 4 ст. 277 ГПК), що є підставою для його часткового скасування з викладенням мотивувальної частині в редакції цієї постанови.

За таких обставин апеляційна скарга Дніпровської міської ради підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 277, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі № 904/2636/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі № 904/2636/19 скасувати в частині задоволення вимог про зобов`язання Дніпровської міської ради припинити дії, що порушують право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою м. Дніпро, вул. Робоча, 65 та скасування записів про право власності Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради на наступні об`єкти нерухомого майна:

- нежитлове приміщення загальною площею 136,4 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. І, приміщення ХIV, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 11.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 68 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 4, приміщення 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 04.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра;

- нежитлове приміщення загальною площею 138,4 кв.м, розташоване на першому поверсі у житловому будинку літ. А-16 за адресою: м. Дніпро, вулиця Робоча (Чечелівський район), будинок 65, корп. 5, приміщення №ІІ, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, внесений 10.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Змінити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі № 904/2636/19 в частині розподілу судового збору за результатами вирішення спору, зазначивши, що стягненню на користь позивача підлягає 1 921,00 грн.

В іншій частині резолютивну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі № 904/2636/19 залишити без змін.

Викласти мотивувальну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 у справі № 904/2636/19 в редакції цієї постанови.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 65» на користь Дніпровської міської ради судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 2 881,50 грн, про що видати наказ.

Визнати такими, що не підлягають виконанню, накази Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2019 у справі №904/2636/19.

Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19.10.2023

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Л.А. Коваль

Суддя М.О. Дармін