РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2023Справа № 910/5617/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Атаманенко А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 2 643 477,55 грн,

за участю представників:

позивача: Качкурової С.В.;

відповідача: Соколової О.П.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2023 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Товариство) 2 643 477,55 грн, з яких: 1 755 210,14 грн - основна заборгованість, 247 611,85 грн - пеня, 565 763,61 грн - інфляційні втрати, 74 891,95 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25 липня 2018 року № 320203.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

26 квітня 2023 року через загальний відділ діловодства суду позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 травня 2023 року відкрито провадження в справі № 910/5617/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 1 червня 2023 року.

1 червня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 6 липня 2023 року.

5 червня 2023 року на адресу суду від Товариства надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказував на те, що позивач не надав належних доказів наявності заборгованості у заявленому до стягнення розмірі. Крім того, нарахована сума пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, на думку відповідача, є необґрунтованою, оскільки їх розрахунок не відповідає ні умовам договору, ні приписам чинного законодавства. У зв`язку із цим, у задоволенні даного позову Товариство просило відмовити.

6 червня 2023 року через загальний відділ канцелярії суду Підприємство подало відповідь на відзив від 5 червня 2023 року № 30/7/1/6315, у якій зазначило про необґрунтованість аргументів відповідача, оскільки останній не заявляв жодних претензій щодо здійснених Підприємством нарахувань по спожитій тепловій енергії. При цьому, зі змісту відзиву вбачається, що відповідач фактично визнає суму основної заборгованості і не погоджується лише з розміром нарахованих сум пені та компенсаційних виплат.

6 липня 2023 року в підготовчому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 27 липня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 7 вересня 2023 року.

7 вересня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 5 жовтня 2023 року.

У судовому засіданні 5 жовтня 2023 року позивач підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач заперечив проти задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2018 року між Товариством та Підприємством був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 320203, предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цією угодою.

Зазначений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

При виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, а також чинним законодавством України (пункт 2.1 договору).

Відповідно до пункту 2.2.1 договору теплопостачальна організація зобов`язалася постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - у період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Пунктами 2.3.1, 2.3.2 договору встановлено, що відповідач зобов`язався: додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені в додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, передбачені в додатку № 4 до договору.

Згідно з пунктом 2.3.4. спірної угоди Товариство зобов`язалося в додатках № 8 та № 9 до договору зазначити всі об`єкти теплоспоживання, підключені до його теплових мереж.

Зі змісту вказаних додатків вбачається, що теплова енергія поставлялася до об`єкта відповідача - нежитлового приміщення, загальною площею 11 806,00 м2, особовий рахунок № 320203, та паркінгу, площею 8512,27 м2, особовий рахунок № НОМЕР_2, розташованих за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49а, особовий рахунок № НОМЕР_1 .

За умовами пункту 1 додатку № 3 до наведеної угоди розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими відповідним органом у встановленому законом порядку, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ, для потреб опалення - 1 491,57 грн/Гкал.

Пунктом 2 додатку № 4 до вказаної угоди визначено, що відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або формує договір про заставу майна згідно із Законом України "Про заставу", як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

Відповідно до пункту 2 додатку № 1 до договору орієнтована вартість теплової енергії, відпущеної Товариству за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору, становить всього разом з ПДВ - 1 645 798,34 грн.

Згідно з пунктом 4 додатку № 1 до договору дата зняття відповідачем показників приладу обліку - 25 число поточного місяця; надання звіту в ЦОК за адресою: проспект Повітрофлотський, будинок 58, - не пізніше 28 числа звітного місяця. При відсутності звіту в установлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Відповідно до пункту 5 додатку № 4 до договору Товариство щомісяця з 12 по 15 число в ЦОК, за адресою: проспект Повітрофлотський, будинок 58, самостійно отримує: акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіт; облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період.

Абонент, що має вузол обліку теплової енергії, щомісячно надає Підприємству звіт по фактичному споживанню теплової енергії в терміни, передбачені в додатку № 1 до договору (пункт 5.3. вказаного правочину).

Пунктами 8.1., 8.5. договору визначено, що останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2018 року. Ця угода вважається пролонгованою на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку її дії про припинення цього правочину не буде письмово заявлено однією із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що належні Товариству приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 49а, оснащені теплолічильником центрального опалення. Дана обставина підтверджується доданою позивачем до позовної заяви належним чином засвідченою копією акта про готовність вузла комерційного обліку до роботи від 26 жовтня 2021 року № 01046.

Судом також встановлено, що за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року відповідачу надавались послуги з постачання теплової енергії.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з постачання теплової енергії свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Дана обставина також підтверджується наданими позивачем: рахунком-фактурою від 28 лютого 2023 року № 320203/2023-2, актом звіряння розрахунків за теплову енергію від 28 лютого 2023 року, підписаним зі сторони позивача, довідками про нарахування за теплову енергію Товариству за листопад 2021 року - грудень 2022 року, актами приймання-передавання товарної продукції за листопад 2021 року - грудень 2022 року, підписаними зі сторони позивача, обліковими картками за листопад 2021 року - грудень 2022 року, а також корінцями нарядів на включення та відключення об`єкту теплоспоживання відповідача.

Разом із тим, судом встановлено, що матеріали справи не містять: додатку до договору, згідно якого сторонами було змінено обсяги споживання теплової енергії, щомісячних звітів відповідача про фактичне споживання теплової енергії, а також інших доказів, які б могли спростувати визначені позивачем обсяги спожитої Товариством теплової енергії.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за даним правочином у спірний період в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим у Товариства перед Підприємством утворилась заборгованість за спожиту у вищезазначений період теплову енергію в розмірі 1 755 210,14 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Посилання відповідача на пункт 9.4.1 договору не беруться судом до уваги, так як означеним пунктом узгоджено представників для отримання, надання/складання податкових накладних та розрахунків коригувань кількісних та вартісних показників до податкових накладних, реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, а не відповідальних представників сторін для складення звітів про споживання наданої теплової енергії.

Заперечення відповідача щодо неналежності наданих позивачем актів приймання-передавання товарної продукції за спірний період, як доказів заборгованості Товариства, з огляду на їх підписання тільки з боку Підприємства, також є необґрунтованими, оскільки доказів належного виконання відповідачем умов пункту 5 додатку № 4 до договору матеріали справи не містять, як і не містять доказів мотивованої відмови споживача від підписання цих актів або ж заперечень щодо відомостей, відображених в облікових картках фактичного споживання спірної теплової енергії.

Таким чином, факт відсутності підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції не є підставою для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань щодо постачання теплової енергії.

Враховуючи те, що сума основного боргу Товариства, яка складає 1 755 210,14 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав належних документів, які свідчать про відсутність вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Підприємства про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач просив суд стягнути з Товариства 247 611,85 грн пені, нарахованої у період з 1 грудня 2021 року по 31 серпня 2022 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю надання послуг згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7 додатку № 4 до договору передбачено, що абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня у розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону колективний споживач - це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

За частиною 6 статті 21 Закону послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відтак, постачання теплової енергії є видом житлово-комунальних послуг і на ці правовідносини розповсюджується вказаний Закон, який є спеціальним нормативно-правовим актом до спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 26 Закону передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.

Проте дія зазначеної норми була зупинена до 1 липня 2020 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 533-IX, який набрав чинності 18 березня 2020 року.

Крім того, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, що набрав чинності 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

На час звернення позивача до суду з даним позовом на всій території України тривав карантин, який був установлений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" № 211 з 12 березня 2020 року та продовжений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 до 30 червня 2023 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 247 611,85 грн пені, нарахованої у період з 1 грудня 2021 року по 31 серпня 2022 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю надання послуг згідно наданого позивачем розрахунку є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, позивач також просив суд стягнути з Товариства три проценти річних у розмірі 74 891,95 грн та 565 763,61 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з 1 грудня 2021 року по 28 лютого 2023 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю згідно наданого позивачем розрахунку.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із доданої до позовної заяви деталізованої інформації про коригування нарахувань за теплову енергію за період з 1 листопада 2021 року по 1 березня 2023 року, Підприємство здійснило перерахунок поставленої Товариству теплової енергії у березні, квітні та грудні 2022 року, у зв`язку з перевищенням фактичних нарахувань згідно із встановленими Постановою Кабінету Міністрів Країни від 10 листопада 2021 року № 1209 тарифами над фактичними втратами. Зазначену обставину позивач також вказав у своїй позовній заяві.

Разом із цим, позивачем при здійсненні розрахунку заявлених до стягнення компенсаційних виплат не було враховано зміну бази їх нарахування (основної заборгованості за відповідний місяць у зв`язку з вищевказаним перерахунком), у зв`язку із чим судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення позивачем сум трьох процентів річних та інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтований розмір трьох процентів річних складає 62 546,71 грн, а інфляційних втрат - 466 231,36 грн, у зв`язку з чим позов у частині стягнення з Товариства вказаних компенсаційних виплат підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. Вимоги про стягнення 99 532,25 грн інфляційних втрат та 12 345,24 грн трьох процентів річних є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (04116, місто Київ, вулиця Провіантська, будинок 3; ідентифікаційний код 14073675) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 40538421) 1 755 210 (один мільйон сімсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті десять) грн 14 коп. основної заборгованості, 466 231 (чотириста шістдесят шість тисяч двісті тридцять одну) грн 36 коп. інфляційних втрат, 62 546 (шістдесят дві тисячі п`ятсот сорок шість) грн 71 коп. трьох процентів річних та 34 259 (тридцять чотири тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн 82 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16 жовтня 2023 року.

СуддяЄ.В. Павленко