ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" жовтня 2023 р. Cправа № 902/834/23

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Надтока Т.О.

За участю представників:

позивача Арустамян А.Е., довіреність №б/н від 05.06.2023;

відповідача Вінницька Б.А, витяг з ЄДРЮОФОПтаФГ;

присутній ОСОБА_1 , згідно паспарту,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Релігійної громади Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця (вул. Келецька, 59А, м. Вінниця, 21000)

до: Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

про визнання незаконним та скасування пунктів рішення

В С Т А Н О В И В :

Релігійна громада Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради про визнання незаконними та скасування пунктів 1 та 1.2 Рішення Вінницької міської ради №1677 від 26.05.2023.

Ухвалою суду від 22.06.2023 залишено без руху позовну заяву Релігійної громади Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця та встановлено позивачу строк на усунення недоліків 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

23.06.2023 до суду від Релігійної громади Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи докази направлення позовної заяви з додатками відповідачу.

Ухвалою суду від 27.06.2023 року за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/834/23 за правилами загального позовного провадження. Продовжити строк підготовчого провадження по справі на 30 днів. Підготовче засідання призначено на 21.08.2023 року.

12.07.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

17.08.2023 від відповідача до суду надійшли заява про відкладення розгляду справи, заява про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницьку обласну раду та клопотання про долучення письмових доказів.

21.08.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницьку обласну раду та заява про не отримання відповіді на адвокатський запит.

На визначену судом дату в судове засідання 21.08.2023 з`явилась представник позивача.

За наслідками судового засідання, суд протокольними ухвалами відмовив у задоволенні заяви відповідача про залучення третьої особи та відклав підготовче засідання на 11.09.2023 о 15:00 год.

Враховуючи неявку у судове засідання представника відповідача, суд ухвалою від 23.08.2023 повідомив останнього про дату, час та місце наступного судового засідання у порядку визначеному ст. 120, 121 ГПК України.

25.08.2023 та 11.09.2023 до суду від позивача надійшли клопотання про долучення доказів.

На визначену судом дату в судове засідання 11.09.2023 з`явились представники сторін.

За наслідками судового засідання суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 04.10.2023 об 11:00 год., про що повідомлено представників сторін під розписку.

На визначену судом дату в судове засідання з`явились представник сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того, представник позивача подала до суду вступне слово позивача.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила та просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 04.10.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

На підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія та номер: ЯЯ №01977, виданого 06.07.2011р. на підставі рішення Якушинецької сільської ради від 31.03.2010р. 43 сесії 5 скликання, у постійному користуванні Релігійної громади Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця перебуває земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0102, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, за адресою: м. Вінниця, вул. Миколи Ващука.

Як вбачається з витягу з Рішення Вінницької міської ради № 1677 від 26.05.2023р. «Про припинення права постійного користування земельними ділянками релігійним громадам, визнання договору оренди припиненим та про скасування пунктів рішень міської ради» Керуючись Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про свободу совісті та релігійні організації» та «Про внесення зміни до статті 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» щодо назви релігійних організацій (об`єднань), які входять до структури (є частиною) релігійної організації (об`єднання), керівний центр (управління) якої знаходиться за межами України в державі, яка за законом визнана такою, що здійснила військову агресію проти України та/або тимчасово окупувала частину території України», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», враховуючи рішення Вінницької обласної ради від 28.04.2023 р. №547 «Про забезпечення зміцнення національної безпеки у сфері свободи совісті та діяльності релігійних організацій на території Вінницької області», керуючись п. 34 ч.1 ст. 26, ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада вирішила:

1. Припинити Релігійній громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця (код ЄДРПОУ - 13333358, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 59А) право постійного користування земельною ділянкою площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0102, для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, за адресою: м.Вінниця, вул. Миколи Ващука (Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія та номер: ЯЯ №019770, виданий 06.07.2011 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про інше речове право: 15730928).

1.2. Скасувати п. 1 додатку 3 до рішення міської ради від 29.04.2016 №254 про надання дозволу на укладання договору суперфіцію Релігійній громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця (код ЄДРПОУ - 13333358, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 59А) з «Вінницький приватний православний навчально-виховний комплекс святого Миколая» (код ЄДРПОУ - 38135230, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, 59А), на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0102, у м. Вінниці.

4. Користувачам земельних ділянок, зазначених в даному рішенні, в місячний строк з дня прийняття рішення привести земельні ділянки, вказані в даному рішенні в первинний стан, придатний для їх використання.

5. Департаменту земельних ресурсів міської ради направити дане рішення користувачам земельних ділянок, зазначених в цьому рішенні, з метою виконання п. 4 рішення та забезпечення здійснення заходів щодо державної реєстрації речових прав на земельні ділянки.

6. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи (А. Іващук) та постійну комісію міської ради з питань законності, депутатської діяльності і етики (С. Василюк).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, п. 1 та п.п.1.2. Рішення Вінницької міської ради 34 сесії 8 скликання від 26.05.2023р. № 1677 є незаконними, такими, що підлягають скасуванню, з огляду на те, що встановлений Законом перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Натомість, як убачається із змісту оскаржуваного Рішення, відповідач в нормативне обґрунтування послався на Земельний кодекс України (в цілому), Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про свободу совісті та релігійні організації» (в цілому) та «Про внесення зміни до статті 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» щодо назви релігійних організацій (об`єднань), які входять до структури (є частиною) релігійної організації (об`єднання), керівний центр (управління) якої знаходиться за межами України в державі, яка за законом визнана такою, що здійснила військову агресію проти України та/або тимчасово окупувала частину території України», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», враховуючи рішення Вінницької обласної ради від 28.04.2023 р. №547 «Про забезпечення зміцнення національної безпеки у сфері свободи совісті та діяльності релігійних організацій на території Вінницької області», керуючись п. 34 ч.1 ст. 26, ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

При цьому відповідач не зазначив передбаченої ЗК України конкретної правової підстави припинення права постійного користування Позивачем земельною ділянкою. Посилання на ЗК України в цілому не надає змоги встановити, чим обґрунтовує Відповідач підставність прийняття оспорюваного Рішення. Крім того, інші нормативно-правові акти, на які посилається Відповідач, взагалі не регулюють земельні правовідносини.

Таким чином, на переконання позивача, право постійного користування земельною ділянкою позивачеві припинено за відсутності передбачених Законом правових підстав, що зумовлює незаконність Рішення Вінницької міської ради № 1677 від 26.05.2023р.

Щодо неправомірності прийняття п.п. 1.2. пункту 1 Рішення Вінницької міської ради № 1677 від 26.05.2023р., позивач зазначає, що скасовуючи п. 1 додатку 3 до рішення міської ради від 29.04.2016 № 254 про надання дозволу на укладання договору суперфіцію Релігійній громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця з «Вінницький приватний православний навчально-виховний комплекс святого Миколая», Відповідач не зазначив жодної правової норми, яка надає йому право на прийняття такого рішення.

Дане свідчить про те, що орган місцевого самоврядування діяв не у спосіб і не в межах, наданих йому законом, що суперечить ч. 2 ст.19 Конституції України.

Крім того, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

У постановах від 20.09.2018 у справі №521/17710/15-а, від 22.01.2019 у справі №371/957/16-а, від 13.03.2019 у справі №542/1197/15-а Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

На виконання п. 1 додатку 3 до Рішення міської ради від 29.04.2016р. між Позивачем та «Вінницький приватний православний навчально-виховний комплекс святого Миколая» 26.07.2016р. був укладений договір суперфіцію. Даний договір був погоджений Відповідачем та зареєстрований в Департаменті комунальних ресурсів 26.07.2016р. за № 01817. Таким чином, п. 1 додатку 3 до Рішення міської ради від 29.04.2016р. був виконаний як з боку Позивача, так і з боку Відповідача, а відтак - вичерпав свою дію.

За наведених обставин, на переконання позивача у відповідача відсутнє право на скасування п. 1 додатку 3 до Рішення міської ради від 29.04.2016р.

Дані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовною вимогою про визнання незаконним та скасування пункту 1 та пункт 1.2. Рішення Вінницької міської ради № 1677 від 26.05.2023р. "Про припинення права постійного користування земельними ділянками релігійним громадам, визнання договору оренди припиненим та про скасування пунктів рішень міської ради", яким Релігійній громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0102, для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, за адресою: м.Вінниця, вул. Миколи Ващука (Державний акт., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про інше речове право: 15730928), яким скасовано п. 1 додатку 3 до рішення міської ради від 29.04.2016 № 254 про надання дозволу на укладання договору суперфіцію Релігійній громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця (код ЄДРПОУ - 13333358, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 59А) з «Вінницький приватний православний навчально-виховний комплекс святого Миколая» (код ЄДРПОУ - 38135230, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, 59А), на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0102, у м. Вінниці.

У відзиві на позовну заяву відповідач, проти задоволення позову заперечує зазначаючи наступне згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки площею 2,0000га з кадастровим номером :05:001:0102, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, яка розташована за адресою м.Вінниця, вул. Миколи Ващука - є Вінницька міська рада та належить на праві постійного користування Релігійній Громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м.Вінниця, яке виникло на підставі рішення Якушинецької сільської ради від 31.03.2010 (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 019770, виданий 06.07.2011).

Територія Якушинецької сільської ради, на якій розташована земельна ділянка площею 2,0000га з кадастровим номером :05:001:0102 увійшла в мнежі міста Вінниці на підставі постанови Верховної Ради України від 13.05.2015 № 401-УІІІ «Про зміну і встановлення меж міста Вінниці і Вінницького району Вінницької області».

На виконання рішення Вінницької обласної ради № 547 від 28.04.2023 «Про забезпечення зміцнення національної безпеки у сфері свободи совісті та діяльності релігійних організацій на території Вінницької області» та керуючись Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про свободу совісті та релігійні організації» , 34 сесією 8 скликання Вінницької міської ради прийнято рішення № 1677 від 26.05.2023 «Про припинення права користування земельними ділянками релігійним громадам, визнання договору оренди припиненим та про скасування рішень міської ради» (далі - Рішення № 1677).

У оспорюваному Рішенні № 1677 міститься посилання не тільки на Земельний кодекс України, але й на Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації», оскільки відповідно до підпункту «в» ч.2 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

28.12.2018 набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" щодо назви релігійних організацій (об`єднань), які входять до структури (є частиною) релігійної організації (об`єднання), керівний центр (управління) якої знаходиться за межами України в державі, яка законом визнана такою, що здійснила військову агресію проти України та/або тимчасово окупувала частину території України".

За результатами релігієзнавчої експертизи, проведеної згідно з наказом Міністерства культури України від 25.01.2019 №37, відповідно до розділу II "Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення зміни до статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" щодо назви релігійних організацій (об`єднань), які входять до структури (є частиною) релігійної організації (об`єднання), керівний центр (управління) якої знаходиться за межами України в державі, яка законом визнана такою що здійснила військову агресію проти України та/або тимчасово окупувала частину території України", складено Перелік релігійних організацій, яким необхідно внести зміни до статуту.

Відповідну зведену таблицю щодо Переліку релігійних організацій, які підпадають під дію частини 7 статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", опубліковано в урядовій газеті "Урядовий кур`єр" від 26.01.2019 та розміщено на офіційному сайті Верховної ради України. До зазначеного вище Переліку релігійних організації, які підпадають під дію частини 7 статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", серед інших, включено релігійну громаду Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця за адресою: м.Вінниця, вул.Келецька,59А, тобто Позивача (№ 366 Розділу «Релігійні громади, що входять до складу релігійного об`єднання УПЦ (перебувають у складі його окремих управлінь чи центру»).

Також Релігійним громадам, згідно з Переліком, у строк не пізніше трьох місяців вказано внести до свого статуту (положення) передбачені частиною сьомою статті 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» зміни та подати їх на реєстрацію у встановленому порядку.

За наявною інформацією з 1993 року Позивач має статус юридичної особи, а 19.10.2017 Управлінням у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації зареєстровано статут Релігійної громади у новій редакції, про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, виходячи з наявних документів та інформації, Позивачем з 2017 року не вносились зміни до установчих документів та не реєструвались відповідні відомості у Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, що свідчить про не виконання Позивачем вимог діючого законодавства України, що в подальшому вплинуло на реалізацію його права щодо користування земельною ділянкою.

Відтак, на сьогодні Позивач не є релігійною організацією, статут якої зареєстровано у встановленому законом порядку, а відповідно не є особою, яка має правосуб`єктність відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України мати на праві постійного користування земельну ділянку (установчий документ Позивача як релігійної організації не відповідає вимогам чинного законодавства України) та є самостійною підставою для припинення права постійного користування з боку власника земельної ділянки - Відповідача.

Окрім цього, як вже зазначалось вище, цільове призначення земельної ділянки по вул. Микола Ващука, б/н у м. Вінниці: 03.04 - для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, категорія земель - землі житлової та громадської забудови. За наявною інформацію, з 2011 року дана земельна ділянка Позивачем не використовується, жодних будівельних робіт не проводиться.

Виходячи з наведеного,за твердженнями відповідача, Вінницькою міською радою відповідно до вимог вищенаведених норм законодавства та в межах повноважень правомірно припинено право постійного користування земельною ділянкою юридичній особі, правоздатність якої не підтверджено статутними документами, а право землекористування припинилось автоматично, в силу положень закону, зокрема статті 416 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняються в тому числі в разі: - невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років.

За таких обставин вважаємо, що Позивачем не доведено порушення його прав з боку Відповідача при прийняті оскаржуваного підпункту 1.2. пункту 1 Рішення № 1677.

З огляду на викладене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

У вступному слові позивача, останній зокрема зазначає, що Відповідачем неправильно застосовані норми матеріального права при твердженні про відсутність у Релігійної громади Хрестовоздвиженського храму УПЦ статусу релігійної організації.

Зокрема, на підтвердження своєї позиції відповідач посилається на ст. 12 Закону- України "Про свободу совісті та релігійні організації", наказ Міністерства культури України № 3 7 від 25.01.2019р. № 37, результати релігієзнавчої експертизи , Перелік релігійних організацій, яким необхдіно внести зміни до статуту. Проте, такі твердження відповідача не ґрунтуються на вимогах закону. Так, стаття 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації'", рівно як Г Закон України від 20.12.2018р. № 2662-У1ІІ "Про внесення зміни до статті 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" щодо назви релігійних організацій (об`єднань), які входять до структури (є частиною) релігійної організації (об`єднання), керівний центр (управління) якої знаходиться за межами України в державі, яка законом визнана такою, що здійснила військову агресію проти України та/або тимчасово окупувала частину території України" не містять положень про втрату статусу релігійної організації у випадку не внесення будь-яких змін до статуту, отже відповідачем перекручено положення Закону.

Також слід надати правову оцінку як наказу Міністра культури України № 37 від 25.01.2019р., так і самій релігієзнавчій експертизі та Переліку релігійних організації, які підпадають під дію частини 7 статті 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні, організації».

Так, зазначені документи не є нормативно-правовими актами, обов`язковими для виконання, а відтак не породжують прав та обов`язків.

Що стосується твердження відповідача про припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку з невикористанням земельної ділянки, позивач зазначає, що на обґрунтування своєї позиції відповідач послався на постанову Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі № 910/5963/17. Проте, поза увагою відповідача залишилися висновки Верховного Суду, викладені у зазначені постанові, а саме: п. 25 "ані стаття 416 Цивільного кодексу України, ані стаття 102-1 Земельного кодексу України не вказують момент, з якого необхідно обраховувати початок спливу трьохрічного строку невикористання земельної ділянки для забудови. У контексті даної справи Верховний Суд зауважує наступне. Як встановлено господарськими судами під час розгляду справи №910/1753/14 (на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог), він отримав дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ 7 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 18 червня 2012 року. Згідно зі статтею 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання- підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт. За наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається". п. 27. Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт є безумовною правовою підставою для початку будівельних робіт". Отже, перебіг встановленого трьохрічного строку невикористання земельної ділянки починається з моменту отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Як убачається із листа виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/45546 від 04.08.2023р. дозвіл на виконання будівельних робіт на даний час: позивачеві не видавався, про що свідчить відсутність такої інформації в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. За таких обставин, перебіг строку невикористання земельної ділянки для забудови для позивача ще не розпочався.

З огляду на викладене, пазивач вважає, що позовні вимоги Релігійної громади Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

З врахуванням встановлених обставин та наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 Земельного кодексу України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на момент видачі Державного акту) "громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування".

Відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 95 вказаного Кодексу).

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України, якими є :

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії;

з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами)".

Встановлений Законом перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Рішення Вінницької міської ради № 1677 від 26.05.2023р. «Про припинення права постійного користування земельними ділянками релігійним громадам, визнання договору оренди припиненим та про скасування пунктів рішень міської ради», пункти якого оскаржуються позивачем не визначено чіткої підстави припинення права постійного користування земельної ділянки, разом з тим у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає що підставою прийняття даного рішення є пункт в) ст. 141 ЗК України припинення діяльності релігійних організацій.

Будь яка юридична особа є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про її припинення.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач - Релігійна громада Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця зареєстрована 29.03.1993 і на день розгляду справи не перебуває в процесі припинення.

Таким чином, судом встановлено, що п.1 оспорюваного рішення прийнято незаконно за відсутності підстав передбачених ст. 141 ЗК України, а тому підлягає скасуванню.

Щодо п. 1.2. оспорюваного рішення суд погоджується с твердженнями позивача, а саме у постановах від 20.09.2018 у справі №521/17710/15-а, від 22.01.2019 у справі №371/957/16-а, від 13.03.2019 у справі №542/1197/15-а Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

На виконання п. 1 додатку 3 до Рішення міської ради від 29.04.2016р. між Позивачем та «Вінницький приватний православний навчально-виховний комплекс святого Миколая» 26.07.2016р. був укладений договір суперфіцію. Даний договір був погоджений Відповідачем та зареєстрований в Департаменті комунальних ресурсів 26.07.2016р. за № 01817. Таким чином, п. 1 додатку 3 до Рішення міської ради від 29.04.2016р. був виконаний як з боку позивача, так і з боку відповідача, а відтак - вичерпав свою дію.

Крім того, посилання відповідача на п. 4 ч. 9 ст. 102-1 Земельного кодексу України, якою зокрема визначено, що право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припиняються в тому числі в разі: - невикористання земельної ділянки для забудови в разі користування чужою земельною ділянкою для забудови протягом трьох років, судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі № 910/5963/17, на яку зокрема і посилається відповідач, п. 25 "ані стаття 416 Цивільного кодексу України, ані стаття 102-1 Земельного кодексу України не вказують момент, з якого необхідно обраховувати початок спливу трьохрічного строку невикористання земельної ділянки для забудови. У контексті даної справи Верховний Суд зауважує наступне. Як встановлено господарськими судами під час розгляду справи №910/1753/14 (на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог), він отримав дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ 7 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 18 червня 2012 року. Згідно зі статтею 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання- підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт. За наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається". п. 27. Таким чином, дозвіл на виконання будівельних робіт є безумовною правовою підставою для початку будівельних робіт".

Отже, перебіг встановленого трьохрічного строку невикористання земельної ділянки починається з моменту отримання дозволу на виконання будівельних робіт, разом з тим як убачається із листа виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/45546 від 04.08.2023р., наявного в матеріалах справи, дозвіл на виконання будівельних робіт на даний час позивачеві не видавався, про що свідчить відсутність такої інформації в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

За таких обставин, перебіг строку невикористання земельної ділянки для забудови для позивача ще не розпочався.

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку що оспорювані пункти рішення прийняті без достатньої правової підстави та порушують права позивача як користувача земельної ділянки, а тому підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В зв`язку з задоволенням позовних вимог витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10-15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати пункти 1 та 1.2. Рішення Вінницької міської ради № 1677 від 26.05.2023р. "Про припинення права постійного користування земельними ділянками релігійним громадам, визнання договору оренди припиненим та про скасування пунктів рішень міської ради", яким Релігійній громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0102, для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, за адресою: м.Вінниця, вул. Миколи Ващука (Державний акт., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про інше речове право: 15730928), та яким скасовано п. 1 додатку 3 до рішення міської ради від 29.04.2016 № 254 про надання дозволу на укладання договору суперфіцію Релігійній громаді Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця (код ЄДРПОУ - 13333358, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 59А) з «Вінницький приватний православний навчально-виховний комплекс святого Миколая» (код ЄДРПОУ - 38135230, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Келецька, 59А), на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0102, у м. Вінниці.

3. Стягнути з Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, ) на користь Релігійної громади Хрестовоздвиженського храму УПЦ м. Вінниця (вул. Келецька, 59А, м. Вінниця, 21000, ) 2147,20 грн. витрат пов`язаних із сплатою судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам на відомі суду адреси електронної пошти представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 16 жовтня 2023 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи