ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3559/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" (вул. Лейпцигська, 3А,Київ ,01015)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД"

про стягнення 422267,11 грн

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД" про стягнення 422267,11 грн заборгованості за договором постачання природного газу № 09/54 від 28.12.2021, з яких - 303457,33 грн основного боргу, 31426,54 грн пені, 21242,01 грн штрафу, 11822,37 грн 3%річних та 54318,86 грн інфляційних.

Ухвалою від 21.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без призначення засідання. Встановлено Відповідачу строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених обставин, заяви з процесуальних питань (за наявності), належним чином засвідчені копій статутних та реєстраційних документів.

Позивач і відповідач отримали ухвалу в електронному вигляді 21.08.2023 відповідно до довідки про доставку електронного документу.

Ухвала, надіслана відповідачу на адресу зазначену в позові та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань м. Херсон Карантинний острів 1 повернулась до суду з відміткою адресат відсутній.

01.09.2023 у встановлений строк відповідач поштою направив до суду відзив, яким заперечує проти позовних вимог.

13.09.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, якою він наполягає на задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

28.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" (позивач, постачальник) та Херсонським державним заводом «Палада» (код 24961253), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД" (код 24961253), (надалі - Відповідач / Споживач) укладено Договір постачання природного газу № 09/54 (надалі - Договір), відповідно до умов якого за результатами конкурсу (ідентифікатор закупівлі №UA-2021-11-30-16485881) та на підставі умов укладеної між Сторонами додаткової угоди до Договору за формою визначеною у Додатку № 1 до цього Договору (далі - Додаткова угода), по результатам аукціонів (відборів) постачальник зобов`язався поставити споживачу в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені умовами договору та відповідної додаткової угоди (п. 1.1).

Згідно з п. 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2022.

Відповідно до п. 2.12 договору, приймання-передача природного газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці оформлюється шляхом підписання сторонами та скріплення печатками щомісячних актів приймання-передачі окремо для кожної категорії: газ на власні потреби та газ для виробництва теплової енергії населенню, бюджетним та іншим організаціям. Ці акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У п. 2.13 договору зазначено, що акти приймання-передачі природного газу складаються постачальником, підписуються і скріплюються його печаткою та направляються споживачу 12 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. Протягом 3 робочих днів з дня отримання проекту акта від постачальника споживач зобов`язаний підписати та скріпити печаткою акти приймання-передачі природного газу або надати постачальникові обгрунтовані зауваження. Підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу споживач зобов`язаний направити на адресу постачальника протягом 3 днів з дня їх підписання.

Згідно з п. 3.1 договору ціна за 1000 кубічних метрів газу для власних потреб на окремий розрахунковий період формується відповідно до результатів конкурсу та фіксується у кожній окремій додатковій угоді до договору.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата вартості замовлених обсягів газу за договором здійснюється споживачем на підставі наданих постачальником щомісячних рахунків наступним чином:

4.1.1 50% сплачується до 15 числа включно місяця поставки газу за замовлений обсяг на місяць,

4.1.2 остаточний розрахунок проводиться до 20 числа включно місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (по факту) за фактично спожитий обсяг за попередній місяць.

У разі якщо гранична дата розрахунку випадає на святковий або вихідний день, то вона автоматично переноситься на перший робочий день після свята та/або вихідного дня (п. 4.2).

28.12.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою узгоджено, що ціна газу на розрахунковий період з 01.01.2022 по 31.01.2022 становить за 1000 куб. м. газу для власних потреб 61352,90 грн з ПДВ, але без урахування можливих небалансів газу.

23.02.2022 сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, якою узгоджено, що ціна газу на розрахунковий період з 01.03.2022 по 31.03.2022 становить за 1000 куб. м. газу для власних потреб 32664 грн з ПДВ, але без урахування можливих небалансів газу.

31.01.2022 сторонами підписано акт приймання-передачі природного газу кількістю 8,599 тис. куб метрів на суму 536567,59 грн за січень 2022 року.

31.03.2022 сторонами підписано акт приймання-передачі природного газу кількістю 0,297 тис. куб метрів на суму 12301,37 грн за березень 2022 року.

Відповідач вмотивованої відмови від підписання зазначених актів приймання-передачі позивачу не направив на підставі п. 2.13 договору.

Відповідач частково оплатив позивачу 245411,63 грн платіжним дорученням № 123 від 21.01.2022 призначення платежу «газ природний за січень 2022 договір № 09/54 рахунок № 09/54 від 19.01.22 в т.ч. ПДВ»

Щодо посилань відповідача на те, що акти не скріплені печатками відповідача та те, що є закреслення в акті від 31.03.2022, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Крім того, відповідно до ст. 9 цього Закону (в редакції на час складання актів) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з абз. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Акти приймання-передачі підписані керівником відповідача, а печатка як зазначено вище не обов`язкова.

З огляду на викладене, акти приймання-передачі газу природного від 31.03.2022 та від 31.01.2022 відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів.

Відтак, у відповідача виник обов`язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем газ.

Враховуючи часткову оплату, за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 303457,33грн.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Відповідно до п. 4.1.2 договору остаточний розрахунок проводиться до 20 числа включно місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (по факту) за фактично спожитий обсяг за попередній місяць.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що строк оплати не настав, оскільки позивач не надав доказів направлення рахунків відповідачу відповідно до п. 4.1 договору, оскільки п. 4.1.2 визначено, коли має бути здійснена остаточна оплата, враховуючи, що сторонами підписано акти приймання-передачі газу.

Станом на час розгляду справи суду не надано доказів сплати 303457,33грн основного боргу, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення сплати відповідачем вартості отриманого газу позивач просить стягнути з відповідача 54318,86грн втрат від інфляції та 11822,37 грн 3% річних, нарахованих за період з 21.04.2023 по 07.08.2023.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що він здійснений правильно, тому позовні вимоги про стягнення 54318,86грн втрат від інфляції та 11822,37 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 31426,54 грн пені за період з 21.04.2022 по 21.08.2022, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 220 ГК України, боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.2 Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 відсотків від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З огляду на викладене, розрахунок позивача має недоліки, оскільки пеня нарахована не за 6 місяців, а за 4, але суд не має права виходити за межі позовних вимог і за періоди, протягом яких на думку позивача мало місце прострочення.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 31426,54 грн пені підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 21242,01 грн 7% штрафу, нарахованих позивачем на підставі ст. 231 ГК України, то суд відмовляє в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14 зроблено такий правовий висновок.

За змістом положень частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, можливе за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Ураховуючи викладене, висновок позивача про те, що положення абзацу третього частини другої статті 231 ГК України застосовуються до грошових зобов`язань відповідача в даному випадку, є помилковим.

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідач у відзиві посилається на те, що він не сплачував платежі за договором через форс-мажорні обставини, а саме воєнний стан, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022.

Суд відхиляє зазначені посилання, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 7.1 договору сторони узгодили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором, у разі настання обставин непереборної сили, зокрема, війни.

Згідно з п. 7.2 договору, сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна повідомити іншій стороні про їх настання і досягти домовленості щодо продовження термінів виконання зобов`язань або припинення дії договору. Зазначене повідомлення повинно бути підтверджене довідкою (сертифікатом) Торгово-промислової палати чи документами інших компетентних органів.

Однак, відповідач не надав доказів повідомлення позивача про форс-мажорні обставини відповідно до вимог договору.

Крім того, за загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі сплаченого судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (6334,02/422267,11*401025,10=6015.39грн).

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛЛАДА ШИП`ЯРД" (код 24961253, м. Херсон Карантинний острів 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.КОМОДІТІЗ" (код 42601505, м. Київ вул. Лейпцизька 3А) 303457,33 грн основного боргу, 31426,54 грн пені, 11822,37 грн 3%річних, 54318,86 грн інфляційних та 6015,39грн витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2023 р.

Суддя В.В. Литвинова