РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2023Справа № 910/11001/23

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»

про стягнення 995 653,27 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (надалі - ПрАТ «НЕК «Укренерго») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (надалі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») про стягнення 995 653,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про надавання послуг з передачі електричної енергії №0539-02041 від 31.05.2019, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 819 338,07 грн., штрафу у розмірі 8 013,27 грн., 3% річних у розмірі 68 309,97 грн. та інфляційних у розмірі 99 991,96 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

10.08.2023 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на недоведеність позовних вимог, відсутність обґрунтованого розрахунку позовних вимог та безпідставність нарахування штрафу.

15.08.2023 через канцелярію суду від ПрАТ «НЕК «Укренерго» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надав додаткові пояснення по суті спору з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі.

28.08.2023 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач надав додаткові пояснення до своїх заперечень, що були викладені у відзиві на позов, заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

29.09.2023 через канцелярію суду від ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надійшло клопотання про зменшення розміру нарахованої пені, в якому відповідач просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 90% від заявленого позивачем розміру.

02.10.2023 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надійшла заява про розстрочення виконання рішення, в якій заявник просить суд відстрочити виконання судового рішення на 12 (дванадцять) календарних місяців у разі повного або часткового задоволення позовних вимог.

05.10.2023 через канцелярію суду від ПрАТ «НЕК «Укренерго» надійшли заперечення проти відстрочення виконання рішення та проти зменшення розміру штрафних санкцій.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

31.05.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке внаслідок реорганізації перетворено у ПрАТ «НЕК «Укренерго» (ОСП) та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0539-02041 (надалі - «Договір»).

При цьому, умови Договору неодноразово викладались сторонами у новій редакції, шляхом укладення додаткових угод від 03.10.2019 та від 17.09.2021.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору за цим договором ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послуги відповідно до умов цього договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (регулятором), та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному веб-сайті в мережі інтернет.

Згідно із п. 4.1 Договору для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяги послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У разі ненадання або несвоєчасного надання користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до XI Кодексу системи передачі.

Відповідно до п. 6.2 Договору користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послу0ги, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів;

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Пунктом 6.5 Договору передбачено, що користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Система управління ринком», з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

На виконання умов Договору відповідачем повідомлено позивача про планові обсяги отримання послуги за період з липня 2019 року по вересень 2021 року, що підтверджується листами №01/3/06-3759 від 19.06.2019, №01/3/06-4214 від 23.07.2019, №01/3/06/15658 від 23.08.2019, №01/3/06/19912 від 16.10.2019, №01/3/06/22595 від 11.11.2019, №01/3/06/27362 від 12.12.2019, №01/3/06/409 від 08.01.2020, №01/3/06/5611 від 11.02.2020, №01/3/06/9189 від 11.03.2020, №01/3/06/11829 від 16.04.2020, №01/3/06/13421 від 12.05.2020, №01/3/06/13423 від 12.05.2020, №01/3/06/15184 від 11.06.2020, №01/3/06/15182 від 11.06.2020, №01/3/06/17381 від 10.07.2020, №01/3/06/17384 від 10.07.2020, №01/3/06/19994 від 10.08.2020, 01/3/05/22742 від 09.09.2020, №3/05/26643 від 09.10.2020, №3/05/29605 від 09.11.2020, №3/05/33433 від 14.12.2020, №3/05/33381 від 14.12.2020, №3/05/468 від 11.01.2021, №3/05/3983 від 10.02.2021, №3/05/7104 від 10.03.2021, №3/05/11169 від 09.04.2021, №3/05/14222 від 11.05.2021, №3/05/17624 від 08.06.2021, №3/05/20976 від 08.07.2021 та №3/05/24402 від 10.08.2021.

В свою чергу, позивачем вставлено відповідачу рахунки-фактури за визначений період, а сторонами підписано акти приймання-передачі послуги за липень 2019 року від 31.07.2019, за серпень 2019 року від 31.08.2019, за вересень 2019 року від 30.09.2019, за жовтень 2019 року від 31.10.2019, за листопад 2019 року від 30.11.2019, за грудень 2019 року від 31.12.2019, за січень 2020 року від 31.01.2020, за лютий 2020 року від 29.02.2020, за березень 2020 року від 31.03.2020, за квітень 2020 року від 30.04.2020, за травень 2020 року від 31.05.2020, за червень 2020 року від 30.06.2020, за липень 2020 року від 31.07.2020, за серпень 2020 року від 31.08.2020, за вересень 2020 року від 30.09.2020, за жовтень 2020 року від 31.10.2020, за листопад 2020 року від 30.11.2020, за грудень 2020 року від 31.12.2020, за січень 2021 року від 31.01.2021, за лютий 2021 року від 28.02.2021, за березень 2021 року від 31.03.2021, за квітень 2021 року від 30.04.2021, за травень 2021 року від 31.05.2021, за червень 2021 року від 30.06.2021, за липень 2021 року від 31.07.2021, за серпень 2021 року від 31.08.2021, а також акти коригування від 28.11.2019 до акту від 31.07.2019, від 02.01.2020 до акту від 31.08.2019, від 17.02.2020 до акту від 30.09.2019, від 30.03.2020 до акту від 31.10.2019, від 18.05.2019 до акту від 30.11.2019, від 19.06.2020 до акту від 31.12.2019, від 18.08.2020 до акту від 31.01.2020, від 23.09.2020 до акту від 29.02.2020, від 29.09.2020 до акту від 31.03.2020, від 02.11.2020 до акту від 30.04.2020, від 17.11.2020 до акту від 31.05.2020, від 25.11.2020 до акту від 30.06.2020, від 21.12.2020 до акту від 31.07.2020, від 18.01.2021 до акту від 31.08.2020, від 19.02.2021 до акту від 30.09.2020, від 16.08.2021 до акту від 31.10.2020.

Відповідачем повністю оплачено позивачу надані на підставі Договору послуги з передачі електричної енергії за спірний період, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у справі виник у зв`язку із несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих на підставі Договору послуг, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 819 338,07 грн., штрафу у розмірі 8 013,27 грн., 3% річних у розмірі 68 309,97 грн. та інфляційних у розмірі 99 991,96 грн.

Укладений між сторонами Договір є договором надання послуг, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи (акти приймання-передачі послуг та акти коригування) підтверджується надання позивачем та прийняття відповідачем послуг на підставі Договору за період з липня 2019 року по вересень 2021 року.

В свою чергу, відповідачем повністю були оплачені вказані послуги, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 6.2 Договору та інформації про надходження коштів на рахунок позивача (банківська виписка) відповідач несвоєчасно здійснював оплату за отримані на підставі Договорів послуги, факт чого не заперечується ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується несвоєчасна сплата відповідачем позивачу за отримані у період з липня 2019 року по вересень 2021 року на підставі Договору послуги. Відповідачем факт несвоєчасної сплати не спростований та не заперечується.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 819 338,07 грн., штраф у розмірі 8 013,27 грн., 3% річних у розмірі 68 309,97 грн. та інфляційні у розмірі 99 991,96 грн., нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 11.07.2019 по 06.12.2020.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до п. 6.7 Договору у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 від суми простроченого платежу. У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує сум, зазначену в акті приймання-передачі послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. У разі недотримання ОСП цих термінів користувач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ОСП зобов`язань щодо повернення коштів. За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми коштів, що підлягають поверненню.

Таким чином, умовами Договорів та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Судом досліджено розрахунок та встановлено, що позивачем протиправно нарахований штраф у розмірі 8 013,27 грн. оскільки прострочення грошового зобов`язання, у визначений позивачем період, тривало менше тридцяти календарних днів, а відтак підстави для стягнення штрафу у позивача відсутні.

Також, позивачем не враховано умови про те, що розмір пені не може бути більшим подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що призвело до необґрунтованого збільшення її розміру.

Таким чином, здійснивши власний розрахунок судом встановлено, що правомірним та обґрунтованим, в даному випадку, є стягнення з відповідача на користь позивача пені у загальному розмірі 735 433,81 грн.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується із розрахунком позивача, вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 68 309,97 грн. та інфляційних у розмірі 99 991,96 грн.

Разом з тим, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було подано клопотання про зменшення розміру неустойки, в якій відповідач просить суд зменшити розмір пені за несвоєчасну оплату на 90% від заявленого позивачем розміру.

Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки обґрунтовано тим, що енергетична інфраструктура України зазнає систематичних ракетних обстрілів, що призводить до значних пошкоджень об`єктів, в тому числі, відповідача та потребує великих фінансових витрат для відновлення і забезпечення безперебійного постачання електроенергії.

Так, 24.02.2022 росією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим з 24.02.2022 згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан.

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» є стратегічним підприємством, що забезпечує електропостачання міста Києва, яке після початку збройної агресії неодноразово зазнавало масованих ракетних ударів по енергетичним об`єктам.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомість фактів російської військової агресії, забезпечення відповідачем електричною енергією, ракетні обстріли росією об`єктів критичної інфраструктури є загальновідомими обставинами, що силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Отже, військова агресія російської федерації проти України спричинила обставини, коли ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» вимушено опинилось у тимчасовій надзвичайній ситуації, яка призводить до обмеження платоспроможності і ведення нормальної господарської діяльності.

Суд враховує, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте наведене не нівелює права суду за наявності вказаних обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені та вважає за можливе і доцільне стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» пеню у розмірі 81 933,81 грн. (10% від заявленого розміру пені 819 338,07 грн.).

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» пені у розмірі 81 933,81 грн., 3% річних у розмірі 68 309,97 грн. та інфляційних у розмірі 99 991,66 грн. В іншій частині вимог (пеня у розмірі 83 904,26 грн. та штраф у розмірі 8 013,27 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду, в якій відповідач просить суд у разі повного або часткового задоволення судом позовних вимог відстрочити виконання судового рішення на 12 календарних місяців, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Обґрунтовуючи необхідність відстрочення виконання рішення суду відповідач звертає увагу на наступні обставини.

24.02.2022 на території України запроваджено військовий стан. Починаючи з 24.02.2022, по території України здійснюються систематичні ракетні обстріли, на протязі осінньо-зимового періоду 2022-2023 років відбулись масовані ракетні удари по енергетичній інфраструктурі України, що призвело до вкрай тяжких наслідків.

Ситуація в енергосистемі України критично погіршилася з жовтня 2022 року, коли держава агресор розпочала цілеспрямовану та масштабну воєнну операцію зі знищення об`єктів критичної інфраструктури, що задіяні у виробництві, передачі та розподілі електричної енергії. Після кожного удару відновлення електропостачання споживачів вимушено відбувалося за тимчасовими схемами зі значним відхиленням від проектних схем нормального режиму, що спричиняло мережеві обмеження в обсягах передачі та розподілу електроенергії між електроустановками в об`єднаній енергетичній системі України, які діють до цього часу.

Після масованих ракетних ударів по енергетичним об`єктам, та наступного часткового відновлення, вся енергосистема України досягла стану, при якому мережеві та балансові обмеження в ОЕС України призвели до необхідності цілодобового та безперервного застосування заходів з регулювання споживання електроенергії.

Об`єкти ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» зазнали значних пошкоджень та підлягають відновленню, що потребує значних фінансових витрат. Враховуючи масовані ракетні удари по енергетичним об`єктам 31 жовтня та 23 листопада 2022 року, що спричинили масштабний «блек аут», та наступного часткового відновлення, вся енергосистема України досягла стану, при якому мережеві та балансові обмеження в ОЕС України призвели до необхідності цілодобового та безперервного застосування заходів з регулювання споживання електроенергії Операторами системи розподілу.

Також, відповідач вказує на те, що першочерговим завданням ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є забезпечення безперебійного електрозабезпечення, а відтак відновлення енергетичної інфраструктури є пріоритетом серед інших зобов`язань. Відтак, кошти, які отримує відповідач під час здійснення своєї господарської діяльності мають скеровуватись в першу чергу на відновлення і ремонт електричних мереж та підготовку до наступного осінньо-зимового періоду, який за очікуваннями буде не менш складним.

Крім того, відповідач вказує, що за підсумками господарської діяльності за 2022 рік ОСР отримав від`ємний фінансовий результат: збиток склав 851 млн 59 тис. грн., що підтверджується звітом про фінансові результати ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» за 2022 рік.

Частиною 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову (ч. 5-6 Господарського процесуального кодексу України).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд зазначає, що відстрочення виконання рішення суду є таким законодавчо врегульованим механізмом відтермінування поновлення порушеного права стягувача, який ґрунтується на об`єктивних, виняткових обставинах, застосування яких не призводить до шкоди сутності права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відповідно до ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вже зазначалося судом, указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

На переконання суду, тимчасова надзвичайна ситуація, яка призводить до обмеження платоспроможності і ведення нормальної господарської діяльності відповідача, в даному випадку, є достатньою підставою для відстрочення виконання рішення, проте не є інструментом ухилення від виконання судового рішення, враховуючи, що грошове зобов`язання у спірний період за Договором було виконане в повному обсязі і спір у даній справі стосується саме несвоєчасного його виконання, а відповідною заявою відповідач лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити у майбутньому повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем.

Надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі, на думку суду, сприятиме належному виконанню заявником своїх наявних зобов`язань, можливості запланувати та здійснити відповідні витрати, а отже належним чином виконати рішення суду у справі та, як наслідок, буде сприяти захисту інтересів обох сторін та переслідує мету недопущення значного погіршення економічної ситуації боржника.

Отже, суд приходить до висновку про достатність підстав для застосування визначеної ст. 331 Господарського процесуального кодексу України процедури відстрочення виконання судового рішення та, встановлюючи строк такого відстрочення до 03.10.2024 враховує вимоги ч. 5 вказаної статті.

При цьому, суд відзначає, що заперечення позивача щодо відстрочення виконання рішення були детально досліджені та враховані судом, зокрема враховано, що позивач є не менш важливим підприємством в системі енергопостачання ніж відповідач, що його майно також піддається постійним ворожим обстрілам та наслідки російської агресії тягнуть за собою завдання великих розмірів збитків обом сторонам у справі.

Разом з тим, суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань та припинення своєї господарської діяльності, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів внаслідок переходу боржника у стан неплатоспроможності.

При вирішенні питання строку відстрочки суд вважає, що відстрочення виконання рішення суду у даному випадку не порушить інтереси сторін, забезпечить їх баланс, буде співмірним можливості поновлення порушеного права стягувача з можливістю відповідача забезпечити таке поновлення.

Враховуючи викладене, заява Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відстрочення виконання даного рішення підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 20; ідентифікаційний код 41946011) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 25; ідентифікаційний код 00100227) пеню у розмірі 81 933 (вісімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять три) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 68 309 (шістдесят вісім тисяч триста дев`ять) грн. 97 коп., інфляційні у розмірі 99 991 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 66 та судовий збір у розмірі 13 556 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 03 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 у справі №910/11001/23 на 1 рік, а саме до 16.10.2024.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий