СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 922/1405/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.,

за участі секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Черсунова Дмитра Сергійовича (вх. №1637) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2023 (рішення ухвалено суддею Аріт К.В. в приміщенні Господарського суду Харківської області 12.07.2023 о 13:19 год, повний текст складено 24.07.2023) у справі №922/1405/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд", м. Харків

до фізичної особи-підприємця Черсунова Дмитра Сергійовича, с. Глушківка

про стягнення 434519,43 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.07.2023 у справі №922/1405/23 в позові відмовлено частково, стягнуто з ФОП Черсунова Дмитра Сергійовича на користь ТОВ "Овіс Трейд" 338810,00 грн боргу, 5082,15 грн судового збору, 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судом першої інстанції було встановлено, що 14.02.2022 року між ТОВ "Овіс Трейд" та фізичною особою-підприємцем Черсуновим Дмитром Сергійовичем укладено договір купівлі-продажу товарів №922. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковою накладною №1106 від 14.02.2022, рахунком на оплату №1063 від 14.02.2022 року, товарно-транспортною накладною №2106 від 14.02.2022, податковою накладною №385 від 14.02.2022 та акцизною накладною №1783 від 14.02.2022 на загальну суму 598810,00 грн. Податкова накладна позивача №385 від 14.02.2022 відповідає спірній видатковій накладній за сторонами правочину, датою поставки, найменуванням та вартістю товару.

Місцевий господарський суд також встановив, що відповідач виконав свої зобов`язання частково, що підтверджується випискою з банку та платіжними інструкціями №3059 від 15.02.2022, №3065 від 16.02.2022, №3088 від 22.02.2022, №3076 від 18.02.2022, №3073 від 17.02.2022, №3077 від 18.02.2022, №3097 від 23.02.2022 на загальну суму 260000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар відповідно до видаткової накладної №1106 від 14.02.2022 у загальній сумі 338810,00 грн, а тому вимоги про її стягнення є обґрунтованими та правомірними.

При цьому, враховуючи відсутність в матеріалах справи договору та неможливість встановити укладені сторонами умови та строки оплати відповідачем отриманого товару, місцевий господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 11473,13 грн та інфляційних втрат в розмірі 84236,30 грн.

З врахуванням вказаних обставин, керуючись критеріями, що визначені у ч. 4 ст.129 ГПК України, виходячи із загальних засад судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, з урахуванням часткової відмови в позові, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, в розмірі 10000,00 грн.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2023 та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю; за наслідками розгляду апеляційної скарги перерозподілити судові витрати, які понесені сторонами в першій інстанції; стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу (докази їх понесення будуть подані до завершення апеляційного розгляду або у строк 5 днів з дня розгляду апеляційної скарги після узгодження остаточного обсягу наданих послуг).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять належним чином оформлених видаткової накладної, виписаного рахунку, товарно-транспортної накладної, податкових та акцизних накладних, які підтверджують виникнення господарського зобов`язання між сторонами спору, а банківські виписки щодо оплати за товар подані з порушенням встановленого ГПК України строку, без подання заяви про поновлення строку на їх подання, а тому не могли бути прийняті судом до розгляду; як і докази матеріалів кримінального провадження. Заявник апеляційної скарги просить врахувати правову позицію, викладену ним у заявах по суті спору (відзив, заперечення) та з процесуальних питань, оскільки ним не надана оцінка судом першої інстанції. Також зазначає, що суд неповно та неправильно дослідив докази і необґрунтовано стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Черсунова Дмитра Сергійовича (вх. №1637) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2023 у справі №922/1405/23, встановлено учасникам справи строк по 04.09.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 26.09.2023.

22.08.2023 від ТОВ "Овіс Трейд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9967), в якому позивач просить відмовити ФОП Черсунову Д.С. в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу залишити в силі.

23.08.2023 від представника ФОП Черсунова Д.С. надійшли додаткові пояснення (вх.№9988), які він просить взяти до уваги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 оголошено у судовому засіданні перерву до 10.10.2023, витребувано у ТОВ "Овіс Трейд" оригінали поданих ним суду першої інстанції паперових копій електронних доказів.

03.10.2023 від ТОВ "Овіс Трейд" на виконання вказаної ухвали через систему "Електронний суд" було подано клопотання (вх.№ 11990 від 03.10.2023) про долучення до матеріалів справи оригіналів таких електронних доказів: видаткова накладна №2106 від 14.02.2022; рахунок на оплату №1063 від 14.02.2022; витяг з реєстру операцій із інтернет банкінгу ПУМБ; акцизна накладна №1782 та квитанція ДПС про отримання документу; акцизна накладна №1783 та квитанція ДПС про отримання документу; податкова накладна №385 та доказ її направлення; квитанція про реєстрацію податкової накладної.

Згідно акту Східного апеляційного господарського суду №13-35/922/1405/23 від 03.10.2023 при перевірці вказаного клопотання встановлено: відсутність наданих документів, а саме: видаткової накладної №2106 від 14.02.22 та витяга реєстру операцій із інтернет-банкінгу ПУМБ; невідповідність переліку поданих документів переліку додатків до клопотання; у вказаному в п.10 додатку файлі «empty-file.pdf» відсутній зміст.

03.10.2023 від представника ФОП Черсунова Д.С. надійшло клопотання про долучення доказів (вх. №12011): копій запиту адвоката та відповіді ГУ ДПС в Харківській області від 28.09.2023 №49951/6/20-40-24-14-14. Заявник зазначив, що вказані докази підтверджують, що ФОП Черсунов Д.С. не вчиняв юридично значущі дії з реєстрації податкового кредиту на підставі податкових та акцизних накладних, які виписані ТОВ «Овіс Трейд».

05.10.2023 представником ТОВ "Овіс Трейд" через систему "Електронний суд" подано клопотання (вх. №12100) про долучення до матеріалів справи оригіналів таких електронних доказів: видаткова накладна №2106 від 14.02.22; рахунок на оплату №1063 від 14.02.22; витяг реєстру операцій із інтернет банкінгу ПУМБ; акцизна накладна №1782 та квитанція ДПС про отримання документу; акцизна накладна №1783 та квитанція ДПС про отримання документу; податкова накладна №385 та доказ її направлення та доказ її доставки; квитанція про реєстрацію податкової накладної.

Згідно акту Східного апеляційного господарського суду №13-35/922/1405/23 від 03.10.2023 при перевірці вказаного клопотання встановлено: відсутність наданих документів, а саме: видаткової накладної №2106 від 14.02.22 та витяга реєстру операцій із інтернет-банкінгу ПУМБ; у вказаному в п.11 додатку файлу «empty-file.pdf» відсутній зміст.

У судовому засіданні представник ФОП Черсунова Д.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, а представник ТОВ "Овіс Трейд" проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував і просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо поданих представниками позивача та відповідача клопотань про долучення доказів (вх. №11990 від 03.10.2023, вх. №12011 від 03.10.2023, вх. №12100 від 05.10.2023), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За положеннями статті 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Подібна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 15.07.2022 у справі №914/1003/21.

Відповідно ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що відповідач заперечував виникнення у нього господарського зобов`язання перед позивачем, а в суді першої інстанції останнім були подані лише паперові копії електронних доказів, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 було витребувано у позивача оригінали поданих ним паперових копій електронних доказів.

Як свідчать матеріали справи, до суду першої інстанції позивачем були додані, зокрема, паперові копії таких електронних доказів, як податкова накладна №385 від 14.02.2022, акцизні накладні №1782 та №1783 від 14.02.2022, видаткова накладна №2106 від 14.02.2022.

Проте, як було зазначено вище, на вимогу апеляційного господарського суду позивачем не надано оригіналу такого електронного доказу, як видаткова накладна №2106 від 14.02.2022. Тому, такий доказ не береться судом апеляційної інстанції до уваги.

Також, апеляційним господарським судом встановлено, що ТОВ "Овіс Трейд" до суду першої інстанції не подавався такий документ, як квитанція про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 23.02.2022, яка долучена позивачем до клопотань (вх. №11990 від 03.10.2023, вх. №12100 від 05.10.2023).

Враховуючи, що позивач не надав докази неможливості подання такого доказу суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у апеляційного господарського суду відповідно до положень ст. 269 ГПК України відсутні підстави для його прийняття.

З аналогічних підстав суд апеляційної інстанції не вбачає за можливе прийняти і подані представником відповідача разом з клопотанням (вх.№12011 від 03.10.2023) такі докази, як запит адвоката та відповідь ГУ ДПС в Харківській області від 28.09.2023 №49951/6/20-40-24-14-14.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд встановив таке.

ТОВ "Овіс Трейд" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Черсунова Дмитра Сергійовича про стягнення 434519,43 грн заборгованості за договором №922 від 14.02.2022, з яких: 338810,00 грн - основний борг; 11473,13 грн - 3% річних; 84236,30 грн - інфляційні.

За твердженням позивача, між ТОВ "Овіс Трейд" та фізичною особою-підприємцем Черсуновим Дмитром Сергійовичем укладено договір купівлі-продажу товарів №922 від 14.02.2022, який був втрачений через пожежу в офісі, у зв`язку з чим суду не надавався.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу товарів №922 від 14.02.2022 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 598810,00 грн. Проте, відповідач не оплатив його в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 338810,00 грн.

На підтвердження обставин наявності заборгованості відповідача за поставлений товар на загальну суму 338810,00 грн позивач надав суду такі документи: копію видаткової накладної №2106 від 14.02.2022 на поставку дизельного палива та бензину автомобільного у кількості 19,1 тис. л. (15690,7 кг) на загальну суму з ПДВ 598810,00 грн (сума ПДВ 99801,67 грн.); товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2106 від 14.02.2022; рахунок на оплату №1063 від 14.02.2022 року на суму 598810,00 грн; акт звірки взаєморозрахунків станом за період: 14.02.2022-31.03.2023 на суму 338810,00 грн.

Також позивачем долучено до позовної заяви документи, які, на його переконання, засвідчують факт здійснення поставки відповідачу товару (паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО (УКТ ЗЕД ), бензин автомобільний Shebel-A-92-Євро5-Е0 (УКТ ЗЕД )) у загальному обсязі 19,1 тис. л. та вартістю 598810,00 грн, а саме:

- податкову накладну №385 від 14.02.2022 року на загальну суму 598810,00 грн;

- акцизну накладну форми «П» №1782 від 14.02.2022 року (примірник 1 із 2) відповідно до якої фізично відвантажене (відпущене) пальне у розмірі 14,300 м куб.; опис товару важкі дистиляти (газойлі) в обсягах 12083,50 кг;

- акцизну накладну форми «П» №1782 від 14.02.2022 року (примірник 2 із 2 із зазначенням реєстраційного номеру в ЄРАН першого примірника - ) відповідно до якої фізично відвантажене (відпущене) пальне у розмірі 14,300 м куб.; опис товару важкі дистиляти (газойлі) в обсягах 12083,50 кг;

- акцизну накладну форми «П» №1783 від 14.02.2022 року (примірник 1 із 2) відповідно до якої фізично відвантажене (відпущене) пальне у розмірі 4,800 м куб.; опис товару бензини моторні з вмістом свинцю 0,013 г/л або менше в обсягах 3607,20 кг

- акцизну накладну форми «П» №1783 від 14.02.2022 року (примірник 2 із 2 із зазначенням реєстраційного номеру в ЄРАН першого примірника - ); відповідно до якої фізично відвантажене (відпущене) пальне у розмірі 4,800 м куб.; опис товару бензини моторні з вмістом свинцю 0,013 г/л або менше в обсягах 3607,20 кг;

- квитанції про реєстрацію Державною податковою службою України та отримання відповідачем вказаних податкової та акцизних накладних.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач надав до суду першої інстанції довідку відділення ПУМБ «РЦ Північно-Східний» №КНА-07.8/453 від 06.07.2023 року щодо інформації про надходження коштів на рахунок ТОВ «Овіс Трейд» від Черсунова Д.С. ФОП за період з 01.02.2022 по 05.07.2023 та платіжні інструкції, які на його переконання, підтверджують факт часткової оплати відповідачем товару та визнання заборгованості за договором №922 від 14.02.2022 року, а саме:

- платіжна інструкція №3059 від 15.02.2022 року на суму 50000,00 грн із призначенням платежу «оплата за паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО згідно рах. №1063 від 14.02.2022 р. та договору №922 від 14.02.2022 р у сумі 41666,67 грн, ПДВ 20 % 8333,33 грн.»;

- платіжна інструкція №3065 від 16.02.2022 на суму 50000,00 грн із призначенням платежу «оплата за паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО згідно рах. №1063 від 14.02.2022 р. та договору №922 від 14.02.2022 р у сумі 41666,67 грн, ПДВ 20 % 8333,33 грн.»;

- платіжна інструкція №3088 від 22.02.2022 на суму 50000,00 грн із призначенням платежу «оплата за паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО згідно рах. №1063 від 14.02.2022 р. та договору №922 від 14.02.2022 р у сумі 41666,67 грн, ПДВ 20 % 8333,33 грн.»;

- платіжна інструкція №3076 від 18.02.2022 на суму 30000,00 грн із призначенням платежу «оплата за паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО згідно рах. №1063 від 14.02.2022 р. та договору №922 від 14.02.2022 р у сумі 25000,00 грн, ПДВ 20 % 5000,00 грн.»;

- платіжна інструкція №3073 від 17.02.2022 на суму 30000,00 грн із призначенням платежу «оплата за паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО згідно рах. №1063 від 14.02.2022 р. та договору №922 від 14.02.2022 р у сумі 25000,00 грн, ПДВ 20 % 500000 грн.»;

- платіжна інструкція № 3077 від 18.02.2022 на суму 20000,00 грн із призначенням платежу «оплата за паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО згідно рах. №1063 від 14.02.2022 р. та договору №922 від 14.02.2022 р у сумі 16666,67 грн, ПДВ 20 % 3333,33 грн.»;

- платіжна інструкція №3097 від 23.02.2022 на суму 30000,00 грн із призначенням платежу «оплата за паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО згідно рах. №1063 від 14.02.2022 р. та договору №922 від 14.02.2022 р у сумі 25000,00 грн, ПДВ 20 % 5000,00 грн.».

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є договори.

Позивач посилається на обставини укладення з відповідачем договору купівлі-продажу товарів, за яким у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Зокрема, у позивача як постачальника виник обов`язок поставити позивачу товар, а у відповідача як покупця обов`язок прийняти та оплатити цей товар відповідно до умов договору.

За положеннями статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням, як стверджує позивач, відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу товару.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на спірні правовідносини суд виходить з того, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів за поставлений товар, позивач як постачальник за договором повинен був довести відповідно до вимог статті 74 ГПК існування відповідних умов для оплати.

За приписами частини третьої статті 13, частини першої статті 74, частин першої, другої статті 76, частини першої статті 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначаються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З наведеного вище вбачається, що норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні містити відомості, що підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Проте, в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені (підписані) сторонами відповідно до положень законодавства первинні документи, які б свідчили про здійснення господарських операцій за ними.

Так, позивачем не надано договір купівлі-продажу товарів №922 від 14.02.2022.

Видаткова накладна №2106 від 14.02.2022 не прийнята апеляційним господарським судом до уваги з вищевикладених обставин. Окрім того, вона не містить підпис відповідача.

Товарно-транспортна накладна №2106 від 14.02.2022 також не підписана відповідачем.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту поставки товару позивачем відповідачу.

Стосовно наданих позивачем податкових та акцизних накладних від 14.02.2022, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктами 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).

Суд у розгляді даного спору враховує правову позицію, викладену, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 18.08.2020 у справі №927/833/18, від 21.09.2021 у справі №918/1026/20, від 04.08.2022 у cправі №922/19/21, згідно якої, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто, судам під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Податкова накладна як доказ може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може бути єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №916/922/19.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 сформувала такий висновок: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Отже, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі слід враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Як вбачається із зазначених положень законодавства, первісною обставиною для складання податкової накладної є здійснення господарської операції з постачання товарів/послуг та оформлення зазначеної господарської операції первинною бухгалтерською документацією, та як наслідок проведення такої операції - складання податкової накладної та її реєстрація.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Проте, матеріали справи не містять доказів формування відповідачем податкового кредиту за фактом поставки товару на підставі спірної видаткової накладної №2106 від 14.02.2022 року, а позивач не подав до суду допустимих доказів щодо вчинення відповідачем юридично значимих дій з оподаткування та не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про витребування відповідних доказів (зокрема, матеріалів податкової звітності відповідача у відповідності до статей 74, 81 ГПК України).

Крім того, відповідно до вимог п.231.1. ст.231 Податкового кодексу України платник податку при ввезенні на митну територію України пального або спирту етилового, з якого сплачено акцизний податок, або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу, або реалізації пального або спирту етилового зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального або спирту етилового та зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Відповідно до п.231.3. ст.231 Податкового кодексу України акцизна накладна складається платником податку в день ввезення на митну територію України пального або спирту етилового чи в день реалізації пального або спирту етилового при кожній повній або частковій операції з реалізації пального або спирту етилового.

Відповідно до п.231.5. ст.231 Податкового кодексу України при реалізації пального або спирту етилового особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана в установлені терміни скласти акцизну накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі акцизних накладних, така реєстрація вважається наданням акцизної накладної отримувачу пального або спирту етилового. Акцизні накладні, які не надаються отримувачу пального або спирту етилового, та акцизні накладні/розрахунки коригування, складені за операціями з реалізації пального або спирту етилового суб`єктам господарювання та фізичним особам, які не є платниками акцизного податку, також підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Підтвердженням особі, яка реалізує пальне або спирт етиловий, про прийняття її акцизної накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру акцизних накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, такі акцизна накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до п.231.5. ст.231 Податкового кодексу України отримувач пального або спирту етилового має право звіряти дані отриманої акцизної накладної на відповідність з даними Єдиного реєстру акцизних накладних.

З метою отримання акцизної накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, отримувач пального або спирту етилового надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру акцизних накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію акцизної накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних та акцизну накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі акцизна накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі акцизних накладних та отриманими отримувачем пального або спирту етилового.

Проте, в даному випадку реєстрація акцизних накладних так само є односторонньою дією позивача, яка не залежала від волі відповідача, та без відповідних первинних документів не може свідчити про факт здійснення господарської операції.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18 зазначив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

У матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків станом за період: 14.02.2022 - 31.03.2023 між ТОВ «Овіс Трейд» і ФОП Черсунов Д.С. за договором №922 від 14.02.2022 року, яким визначено, що за даними позивача заборгованість ФОП Черсунов Д.С. на користь ТОВ «Овіс Трейд» складає 338810,00 грн.

Вказаний акт звірки не підписаний відповідачем.

Окрім того, акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника, не свідчить про проведення певної господарської операції; сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/9004/13, 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, від 23.09.2021 у справі №910/866/20).

Отже, акт звірки взаєморозрахунків, так само, як і рахунок на оплату, які складені одноособово позивачем, за відсутності договору та інших первинних документів не можуть бути належними доказами заборгованості відповідача.

Самі по собі довідки банків про надходження коштів на рахунок позивача, а також платіжні інструкції, які підтверджують факти оплати відповідачем за товар, не є в даному випадку доказами визнання ним боргу в сумі, більшій ніж фактично проведена оплата.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку прийняття таких доказів.

Так, 08.06.2023 до Господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додатків до вказаної заяви витягу з ЄДРДР та протоколу допиту.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.06.2023 року прийнято до розгляду документи позивача та долучено їх до матеріалів справи; закрито підготовче провадження та призначено справу №922/1405/23 до розгляду по суті на 13.06.2023.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.07.2023 року оголошено про перерву в судовому засіданні, визначено, що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 11.07.2023.

10.07.2023 до Господарського суду Харківської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме: довідки банку про надходження коштів на рахунок із додатком; платіжної інструкції №3059, платіжної інструкції №3065, платіжної інструкції №3088, платіжної інструкції №3076, платіжної інструкції №3073, платіжної інструкції №3077, платіжної інструкції №3097 (т.1, а.с. 124-131).

11.07.2023 від представника позивача надійшла заява про долучення оригіналів вказаних довідки банку та платіжних інструкцій (т.1, а.с. 132-141).

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.07.2023 суд долучив подані позивачем документи до матеріалів справи та прийняв до розгляду.

Зміст оскаржуваного рішення від 12.07.2023 також свідчить про те, що вказані докази були прийняті до уваги судом першої інстанції.

Проте, положеннями ч. 2, 4, 5, 8 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Пунктом 8 частини 3 статті 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частин 2, 3 статті 164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Отже, виходячи із правил доказування у господарському процесі, закріплених в статті 13 ГПК України, а також принципів змагальності сторін у господарському процесі, суд зазначає, що подання тих чи інших доказів стосовно обставин, які мають значення для справи, обмежується встановленими законом процедурами та строками. При цьому, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Проте, після подання позову до суду позивач звернувся з заявами про долучення додаткових доказів (витягу з ЄДРДР, протоколу допиту, довідки банку, платіжних інструкцій) 08.06.2023, 10.07.2023 та 11.07.2023, в тому числі після закриття підготовчого провадження на стадії розгляду справи по суті, без відповідного клопотання про поновлення строку на подання вказаних доказів та без обґрунтування причин пропуску такого строку.

В свою чергу, суд першої інстанції, врахувавши такі докази при прийнятті рішення, також не навів підстав для їх прийняття від позивача.

А тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що місцевим господарським судом було необґрунтовано прийнято до уваги надані позивачем вказані докази.

З огляду на викладене, під час апеляційного перегляду знайшли своє підтвердження доводи відповідача про помилковість висновків суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення 338810,00 грн є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Враховуючи відсутність договору та доказів наявності у відповідача заборгованості перед позивачем, позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних також є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Враховуючи відмову у задоволенні позову повністю, апеляційний господарський суд вважає, що відсутні були і підстави для стягнення з відповідача судових витрат позивача за подання позову та на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Черсунова Дмитра Сергійовича задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12.07.2023 у справі №922/1405/23 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс Трейд" (адреса: 61058, м.Харків, вул.Клочківська, 98-А; ) на користь фізичної особи-підприємця Черсунова Дмитра Сергійовича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 6098,58 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.10.2023.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.В. Шевель