РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2023Справа № 910/4549/23
За позовом ОСОБА_1 , м. Київ

до 1. Обслуговуючого кооперативу "Запорізький", м. Київ

2. Державного реєстратора Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Таран О.М., м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2 , м. Київ

про визнання недійсним рішення та скасування реєстраційної дії, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: ОСОБА_3 (особисто);

від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.03.2023 року ОСОБА_1 (позивач) подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про:

- визнання недійсним рішення загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу "Запорізький" (відповідач-1), оформлене протоколом загальних зборів від 09.10.2022 року;

- визнання протиправною та скасування реєстраційної дії Державного реєстратора Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Таран О.М. (відповідач-2) про внесення змін до відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну керівника Обслуговуючого кооперативу "Запорізький", здійснену 20.10.2022 року (запис 021006962).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані збори є нелегітимними, оскільки протокол загальних зборів від 09.10.2022 року підроблений, а рішення в ньому відображені є незаконними.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/4549/23 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.05.2023.

24.04.2023 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що подані ОСОБА_2 на реєстрацію документи були повними та підстав для відмови в проведення реєстраційної дії у відповідача-2 не було.

16.05.2023 до суду надійшла заява про вступ ОСОБА_2 у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

В підготовчому засіданні 16.05.2023 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, залучено ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та оголошено перерву до 27.06.2023.

В підготовчому засіданні 27.06.2023 судом було оголошено перерву до 08.08.2023.

Ухвалою від 08.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.10.2023 року.

В судовому засіданні 03.10.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.05.1998 за рішеннями загальних зборів членів Гаражно-будівельного кооперативу "Запорізький", що оформлені протоколом №1 було створено Гаражно-будівельний кооператив "Запорізький", затверджено його статут та обрано правління і його голову.

23.06.1998 проведено державну реєстрацію Гаражно-будівельного кооперативу "Запорізький".

03.03.2008 за рішеннями загальних зборів Гаражно-будівельного кооперативу "Запорізький", що оформлені протоколом №1, зокрема, змінено статус Гаражно-будівельного кооперативу "Запорізький на Обслуговуючий кооператив «Запорізький» та затверджено нову редакцію статуту.

Як зазначає позивач, 09.10.2022 року відбулись загальні збори уповноважених членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» на яких, за участі 39 осіб уповноважених членів, оформлені протоколом №1. На вказаних загальні збори уповноважених членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» прийнято, зокрема, наступні рішення:

- обрано новий склад уповноважених членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» у кількості 39 осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 ;

- припинено повноваження попереднього складу членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» у кількості 7 осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 ;

- обрано головою правління Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» Безщасного Анатолія Михайловича;

- обрано новий склад ревізійної комісії Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» у кількості з особи: ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 ;

- збільшено кількість членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» до 600 осіб.

При цьому, як вказує позивач, йому стало відомо, що також 09.10.2022 року відбулись загальні збори членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький», на яких прийнято рішення, що оформлене протоколом №09/10/22, зокрема, про звільнення ОСОБА_50 з посади голови правління з 10.10.2022 на підставі його заяви та обрання ОСОБА_2 на посаду голови правління з 11.10.2022 та затверджено статут кооперативу у новій редакції.

20.10.2022 року державним реєстратором Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Таран О.М. проведено реєстраційну дію за №021006962 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» згідно поданих ОСОБА_2 документів, зокрема і протоколу загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» №09/10/22 від 09.10.2022 року.

Підставами позову, позивач зазначає те, що: його не було повідомлено про загальні збори членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький»; загальна кількість членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» зазначена в протоколі №09/10/22 від 09.10.2022 не відповідає дійсності; ОСОБА_45 не подавав заяву про звільнення його з посади голови правління; не вказано паспортні дані осіб, які голосували та їх зазначено російською мовою в додатку до протоколу.

Відповідач-2 заперечуючи проти позову, зазначив, що подані ОСОБА_2 на реєстрацію документи були повними та підстав для відмови в проведення реєстраційної дії у відповідача-2 не було.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Безпосередньо зміст корпоративних відносин та корпоративних прав наданий у статті 167 Господарського кодексу України. Так, за частиною 1 статті 167 «корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами». У свою чергу, згідно з частиною 3 цієї ж статті «під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав».

Відповідно до положень статті 55 ГК України «господарські організації - це юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку».

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені положеннями Закону України «Про кооперацію».

Так, відповідно до статті 1 якого «кооперація це система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів». А за статтею 2 «обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу».

У відповідності до статті 6 Закону про кооперацію «кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки».

Отже, позивач, як член обслуговуючого кооперативу має корпоративні права щодо відповідача-1, у зв`язку з чим спір між сторонами має характер корпоративного.

Позивач у позові посилався на ту обставину, що загальна кількість членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» 598 осіб, про що зазначено в Протоколі №1 загальних зборів уповноважених членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» від 09.10.2022 року, проте, в оспорюваному протоколі №09/10/22 загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» від 09.10.2022 року зазначено, що загальна кількість членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» становить 398 осіб.

Окрім того, позивач наголошував на тому, що до оспорюваного протоколу №09/10/22 загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» від 09.10.2022 року надано додаток із підписами членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький», присутніх на загальних зборах членів 09.10.2022 року, в якому мітяться підписи лише від 212 осіб, замість 299 осіб+1 особа (половина від 598 +1 особа(кворум)).

Однак, як встановлено судом, оспорюваний протокол №09/10/22 загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» від 09.10.2022 року містить кількість членів кооперативу 398 осіб, а протокол №1 загальних зборів уповноважених членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» від 09.10.2022 року містить кількість членів кооперативу 598 осіб.

Проте, матеріали справи не містять повного переліку членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» ні на 398 осіб, ні на 598 осіб.

Отже, повного переліку таких осіб (членів кооперативу) до матеріалів справи не надано задля остаточного встановлення кількості членів кооперативу та кінцевого визначення кворуму для проведення загальних зборів, оскільки саме для встановлення такого кворуму позивач звернувся до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач наголошував на тому, що він не був повідомлений про загальні збори членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький», що відбулись 09.10.2022 року, при цьому, в позові зазначає, що він дізнався про ці збори, що саме по собі суперечить такому твердженню.

Отже, позивач, фактично посилаючись на відповідні обставини справи, фактично не надає до суду належного документального підтвердження цих обставин, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.

Також позивачем зазначено, що в оспорюваному протоколі загальних зборів членів Обслуговуючого кооперативу «Запорізький» №09/10/22 від 09.10.2022 року не вказано паспортні дані осіб, які голосували та їх зазначено російською мовою в додатку до протоколу.

Так, статтею 7 Закону «Про кооперацію» визначено, що рішення установчих зборів оформляється протоколом, який підписують головуючий та секретар зборів. У протоколі зазначаються особи, які брали участь в установчих зборах: для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові, дані паспорта громадянина України або паспортних документів іноземця (для осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні, - дані документа, який його замінює); для юридичної особи - прізвище, ім`я та по батькові уповноваженого представника юридичної особи, документ, що підтверджує його повноваження. Дані про фізичну особу засвідчуються її особистим підписом, а про юридичну особу - підписом її уповноваженого представника.

Проте, суд зазначає, що означена вимога, щодо паспортних даних осіб, які голосували на зборах, встановлена статтею 7 Закону «Про кооперацію» виключно для рішення установчих зборів при створенні кооперативу.

Однак, в даному випадку оскаржується не протокол створення кооперативу.

Відтак, вимоги позивача, не відповідають фактичним обставинам.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. п. 1- 3 ч. 1 ст. 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд в ході розгляду справи неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В процесі розгляду справи сторони доводили суду існування різних (протилежних) обставин, які, на їх думку, мали значення для справи і на які вони посилалися як на підставу своїх вимог або заперечень.

Втім, Суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обставин, викладених у позовній заяві, хоч йому було створено усі можливості для цього, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене вище, оцінивши надані учасниками справи доказі в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог в справі №910/4549/23.

Судовий збір позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за ОСОБА_1 судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 13.10.2023 року.

Суддя С. МОРОЗОВ