УХВАЛА

13 жовтня 2023 року

м. Київ

Справа № 906/1229/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 (колегія суддів: Мельник О. В., Гудак А. В., Олексюк Г. Є.) та рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023 (суддя Вельмакіна Т. М.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Приватного підприємства "Фобос" про стягнення 500 025 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС України") звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Фобос" 190 275,00 грн пені та 309 750 грн штрафу, нарахованих за порушення строків поставки товару за договором від 11.04.2022 № .

05.07.2023 Господарський суд Житомирської області ухвалив рішення (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.07.2023) про часткове задоволення позову та стягнув з відповідача на користь позивача 77 437,50 грн пені та 154 875,00 грн штрафу; в решті позову відмовив.

12.09.2023 Північно-західний апеляційний господарський суд прийняв постанову, повний текст якої склав 14.09.2023, про залишення цього рішення без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили факт порушення постачальником зобов`язання щодо строку поставки товару та, здійснивши перевірку нарахування пені та штрафу, дійшли висновку про обґрунтованість заявленої пені лише в сумі 154 875 грн та обґрунтованість заявленого до стягнення штрафу у повному обсязі у розмірі 309 750 грн.

Разом з тим суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, зменшив розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню, на 50 %. Суди мотивували такі висновки негативним впливом військової агресії Російської Федерації на належне виконання відповідачем своїх зобов`язань, зокрема зважаючи на особливості товару (спеціальні заходи індивідуального захисту), що постачався та його призначення, врахували принципи справедливості, добросовісності та розумності, виконання відповідачем зобов`язання в повному обсязі та ненадання позивачем будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків виконання зобов`язання, виходили також із принципу збалансованості інтересів сторін.

04.10.2023 ТОВ "Оператор ГТС України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ці судові рішення в частині відмови у позові та в цій частині ухвалити нове - про задоволення позову, заявивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.

Як зазначалося раніше, повний текст оскаржуваної постанови складений 14.09.2023, тому останній день для подання касаційної скарги припав на 04.10.2023. Цього ж дня скаржник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, а тому з урахуванням положень статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не пропустив процесуальний строк на касаційне оскарження. Відтак клопотання про поновлення цього строку колегія суддів залишає без розгляду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

У силу пункту 2 частини третьої статті 287 цього ж Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з приписами частини сьомої статті 12 ГПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 встановлено у розмірі 2 481 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення 500 025 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як зазначено вище, у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано випадки, за яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

Визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Водночас тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

ТОВ "Оператор ГТС України", посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України як підставу касаційного оскарження, стверджує, касаційна скарга має виняткове значення та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики щодо застосування статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України у правовідносинах між постачальником та покупцем в особі державної монополії як замовника товарів для забезпечення функціонування газотранспортної системи з огляду на запровадження в державі воєнного стану та перебування покупця у скрутному фінансовому становищі та не доведенні постачальником тяжкого матеріального становища.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Скаржник не наводить обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як такі, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Верховний Суд, аналізуючи доводи та аргументи касаційної скарги, взяв до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, та сталу судову практику щодо застосування норм права.

За оцінкою колегії суддів касаційна скарга не містить переконливих аргументів, які би свідчили про наявність випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. Водночас сама лише незгода з судовими рішеннями з підстав власного тлумачення норми права не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, тому що настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь одного із учасників справи є звичайним передбачуваним процесом.

Отже, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваних судових рішень у цій справі не дають поза розумними сумнівами підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або наявні інші підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Законодавець надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства. Водночас колегія суддів зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Верховний Суд виходить з того, що скаржник у цій справі розумів, що вказана справа не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак необхідність доведення наявності випадків, визначених в пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України, було передбачуваним. Разом з тим скаржник у касаційній скарзі не довів наявності виключних випадків, які за положеннями цього Кодексу могли вимагати касаційного перегляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Оператор ГТС України" на підставі пункту 1 частини першої статті 293 цього ж Кодексу, оскільки її подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 234, пунктом 2 частини третьої статті 287 та пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 906/1229/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 та рішення Господарського суду Житомирської області від 05.07.2023.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

3. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику, а її копію залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач