УХВАЛА

11 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/2529/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.

розглянувши заяву Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни (далі - Приватний нотаріус, заявник)

про відвід колегії суддів Кібенко О.Р., Бакуліній С. В., Кролевець О. А.

у справі №910/2529/22

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Служби безпеки України в особі Департаменту захисту національної державності України

про часткове скасування наказу №4574/5 від 21.12.2021,

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус 14.09.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій згідно з пунктами 4, 5 її прохальної частини, просить, зокрема, постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №910/2529/22 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Для розгляду касаційної скарги Приватного нотаріуса у справі №910/2529/22 визначено колегію суддів у складі: Кібенко О. Р. - головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О. А., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.09.2023.

Від Приватного нотаріуса 28.09.2023, через «Електронний суд», надійшла заява про відвід колегії суддів Кібенко О.Р.-головуючий, Бакуліна С.В., Кролевець О. А. від розгляду справи №910/2529/22 на підставі пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

В обґрунтування заяви про відвід колегії суддів заявник зазначає, що вказана колегія суддів здійснювала розгляд касаційної скарги Мін`юсту на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 у справі №910/2529/22, за результатами чого було ухвалено постанову від 21.06.2023; оскільки вказаною постановою справу не було направлено на новий розгляд з підстав, викладених у касаційній скарзі скаржника, то існують підстави вважати про упередженість та небезсторонність складу суду під час здійснення повторного касаційного розгляду наведених судових рішень; також існує ризик упередженості та небезсторонності колегії суддів під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09.10.2023 у справі №910/2529/22 більшістю голосів заяву Приватного нотаріуса про відвід колегії суддів Кібенко О.Р., Бакуліна С. В., Кролевець О. А. від розгляду справи №910/2529/22 визнано необґрунтованою; справу №910/2529/22 передано на авторозподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід колегії суддів Кібенко О.Р., Бакуліна С.В., Кролевець О.А.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 на розгляд судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Малашенковій Т.М. передано заяву Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, про відвід колегії суддів Кібенко О. Р. - головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О. А. від розгляду справи №910/2529/22.

Розглянувши зазначену заяву, Суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Положеннями частин першої та другої статті 39 ГПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відтак, Суд під час розгляду заяви про відвід, ураховуючи положення статті 39 ГПК України виходить з того, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Суд також виходить з того, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимогами змісту статей 35, 36 ГПК України визначено підстави для відводу, (самовідводу) судді.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік обставин, зазначених у пункті 5 частини 1 статті 35 ГПК України, чинним законодавством не визначено і тому вирішення питання про визнання певних обставин тими обставинами, про які йдеться в наведеній вище нормі цього Кодексу, належить саме до повноважень Верховного Суду.

Приписами частин другої, третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, зокрема, судді може бути заявлено відвід учасниками справи; відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна встановлюватися згідно з:

(І) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та

(ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключи ти будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (пункти 28, З0 рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993 та «Веттштайн проти Швейцарії», заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

За суб`єктивним критерієм «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного» (пункти 49, 50 рішення у справі «Білуха проти України», заява № 33949/02, рішення від 09.11.2006).

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів:

- чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. пункти 27, 28, З0 рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993; пункт 42 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland, N 33958/96, ЄСПЛ 2000-ХІІ);

- чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (пункт 64 рішення у справі «Бочан проти України», N7577/02 від 03.05.2007);

- окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 у справі «Газета «Україна-центр» проти України»);

- чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (пункт 38 рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullarv. United Kingdom) від 10.06.1996).

Суд також виходить із того, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. пункт 119 рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. пункт 32 рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»(Pullarv. United Kingdom) від 10.06.1996).

Суд ураховує, що у цьому аспекті навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішенняу справі «Де Куббер проти Бельгії», від 26.10.1984, Series А, N 86).

Суд висновує, що ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Верховний Суд наголошує, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Вітак, не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 4 статті 35 ГПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У контексті поданої заяви про відвід Суд виходить з того, що самі по собі доводи заявника про відвід колегії суддів: Кібенко О.Р., Бакуліної С. В., Кролевець О.А., яка здійснювала розгляд касаційної скарги Мін`юсту на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 у справі №910/2529/22 за результатами чого було ухвалено постанову від 21.06.2023, якою справу не було направлено на новий розгляд з підстав, викладених у касаційній скарзі скаржника, як і доводи, що існує ризик упередженості та небезсторонності колегії суддів під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі, а тому, на думку заявника, існують підстави вважати про упередженість та небезсторонність складу суду під час здійснення повторного касаційного розгляду наведених судових рішень не є підставою для відводу у розумінні пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України, адже фактично є незгодою з судовим рішенням особи, яка стверджує, що її права/інтереси порушені прийнятою колегією суддів у справі №910/2529/22 постановою від 21.06.2023.

Верховний Суд зважаючи на те, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного», а заявником не надано жодних доказів, які б підтверджували, що судді Кібенко О. Р., Бакуліна С. В., Кролевець О. А. прямо чи побічно заінтересовані у результаті розгляду справи, або/та/чи існують переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо їхньої безсторонності або/та/чи існування наявності фактів, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів, адже незгода сторони з процесуальними рішеннями судді та/чи суддів, рішення або окрема думка судді в цій чи/та інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, участь судді у іншій справі не може бути підставою для відводу та не є і не може викликати сумніви щодо безсторонності та неупередженості судді/суддів, і не свідчать, що у цьому контексті за цими доводами та обставинами, є питанням довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі, а також для того щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача виникли сумніви у неупередженості судді.

Верховний Суд виходить з того, що висновки або позиції суддів/судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому.

Верховний Суд також зважає і на те, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень учасників справи та норм матеріального права.

Виходячи з викладеного, Суд зазначає, що доводи заявника щодо необхідності відводу колегії суддів у складі: Кібенко О.Р., Бакуліна С. В., Кролевець О. А., саме з підстав незгоди з їх правовою позицією у цій справі при розгляді касаційної скарги Мін`юсту на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 у справі №910/2529/22, суперечать найважливішому принципу судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявників не влаштовує.

Отже, доводи заявника є такими, що не узгоджуються із наведеними вище нормами законодавства щодо наявності підстав для відводу, не підтверджені належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, ґрунтуються на припущеннях, які не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості суддів і як б могли бути перевіреними та/чи/або на переконливі факти, які б могли викликати сумнів у їх об`єктивності і неупередженості, зводяться до переоцінки з процесуальним рішенням в цій справі за касаційною скаргою іншого скаржника, а відтак з огляду на частину четверту статті 35 ГПК України не можуть бути підставою для їх відводу в розумінні статей 35, 36 ГПК України.

Таким чином, сама по собі незгода учасника справи з судовим рішенням суду та правовими позиціями у справі не свідчить про упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість і не є підставою для відводу суддів Кібенко О.Р., Бакуліної С. В., Кролевець О. А., відповідно до наведених норм ГПК України.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що заявником не наведено аргументовано обґрунтованих підстав вважати суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Кібенко О. Р. (головуюча), Бакуліної С. В., Кролевець О. А. упередженими чи необ`єктивними, оскільки всі доводи, що викладені у заяві Приватного нотаріуса, є припущеннями заявника та зводяться до незгоди з судовим рішенням колегії суддів в цій справі за касаційною скаргою іншого скаржника. Інших обставин, які викликають у скаржника сумнів у неупередженості або об`єктивності колегії суддів, ним не зазначено.

Отже доводи, наведені у заяві про відвід колегії суддів, не можуть бути віднесені до обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Кібенко О. Р., Бакуліної С. В., Кролевець О. А. у розгляді цієї справи, а також не містять обґрунтованого посилання на підстави, передбачені статтею 35 ГПК України, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого відводу.

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни про відвід колегії суддів Кібенко О. Р. - головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О. А. від розгляду справи №910/2529/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова