ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3193/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційні скарги Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 (суддя Бєлік В.Г.)

у справі № 904/3193/22

за позовом Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД", смт. Магдалинівка, Дніпропетровська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Колективне підприємство "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" заборгованість за договором постачання №11410О6N98CP016 від 01.01.2016 у розмірі 829948,39 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" переплату в розмірі 486 456,61 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 296,85 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Колективним підприємством "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі № 904/3193/22 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" 343 491,78 грн. Також апелянт просить здійснити розподіл судових витрат у справі №904/3193/22.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Стверджує, що Договором визначено порядок зміни ціни підписанням саме Додаткової угоди та підстав для відступу від даного порядку не існує і судом не наведено. Натомість підміна Додаткової угоди актом приймання-передачі є як порушенням умов Договору, так і засади обов`язковості договору. Складення і підписання акта приймання-передачі, виходячи із положень Договору, не супроводжується волею сторін на зміну умов Договору, зокрема, в частині ціни.

Скаржник зазначає, що акти приймання-передачі не є правочинами, а лише похідними первинним документами, які фіксують певні факти, а тому останні не можуть вносити зміни у Договір, зокрема, в частині ціни.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі № 904/3193/22.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2023 розгляд справи № 904/3193/22 призначено на 27.07.2023 о 12 год. 30 хв.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі №904/3193/22 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Наголошує, що за час дії Договору між сторонами постійно підписувалися додаткові угоди, в яких сторони погоджували зміну ціни. Зокрема, 01.07.2021 сторони підписали чергову додаткову угоду № 37/52, в якій погодили зміни ціни на газ. Водночас, у зв`язку із періодичним коливанням ціни природного газу на ринку ,яке мало місце у серпні-вересні 2021 року, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повідомило позивача про зміну ціни на газ на ринку та направило додаткові угоди. Проте, позивач не повернув підписані додаткові угоди про зміну ціни, не повідомив про незгоду із зміною ціни, натомість продовжував споживати та сплачувати за природний газ без заперечень. Про незгоду з новими цінами та розбіжності в розрахунках між постачальником та споживачем стало відомо після закінчення дії Договору з вимоги позивача про повернення переплати у вересні 2022 року.

Скаржник зауважує, що відповідно до положень ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Судом першої інстанції залишено поза увагою та не надано належної оцінки тому, що позивач продовжував споживати природний газ, не повідомляючи постачальника про незгоду з запропонованою ціною.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2023 у справі №904/3193/22 апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" залишено без руху. Ухвалено скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 10 945,28 грн.

Апелянтом усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі №904/3193/22. Об`єднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі № 904/3193/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі № 904/3193/22. Розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 27.07.2023 о 12 год. 30 хв.

Крім того, додатковим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі № 904/3193/22 заяву про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на користь Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27 255,00 грн. В решті заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаним додатковим рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі № 904/3193/22 в частині задоволених вимог та прийняте в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 14 652,50 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу, що наявні у справі докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а тому вважає, що витрати позивача не можуть вважатися необхідними, а їх розмір розумним та виправданим.

Скаржник вважає, що складання та підписання акта здачі-прийняття не є доказом понесення позивачем витрат в розмірі 46 500,00 грн, оскільки за умовами Договору, сторони можуть змінити їх вартість шляхом направлення та оплати рахунку-фактури, які позивачем на решту суми разом з доказами оплати не надано. Таким чином, позивачем доведено лише понесення витрат в розмірі 25 000,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі № 904/3193/22. Об`єднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі №904/3193/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі № 904/3193/22. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 27.07.2023 о 12 год. 30 хв.

03.07.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу позивача залишити без задоволення.

25.07.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу позивача залишити без задоволення.

В судове засідання 27.07.2023 з`явилися представники сторін, надали суду свої пояснення. Колегія суддів порадившись на місці оголосила про перерву у судовому засіданні до 28.09.2023 р. на 11:30.

22.09.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення в порядку ст. 42 ГПК України, в яких він додатково заперечив проти апеляційної скарги відповідача та підтримав доводи своєї апеляційної скарги, наполягав на наявності підстав для її задоволення.

В судове засідання 28.09.2023 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача просив суд свої апеляційні скарги задовольнити, оскаржувані судові рішення в оскаржуваних частинах скасувати та прийняти нові про відмову в задоволенні позову та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 14 652,50 грн. Апеляційну скаргу позивача просив залишити без задоволення.

Представник позивача просив суд апеляційні скарги відповідача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в оскаржуваних частинах без змін. Натомість просив суд задовольнити його апеляційну скаргу.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин і висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Дніпропетровськгаз збут (далі - постачальник, відповідач) та Колективним підприємством Магдалинівський маслозавод (далі - споживач, позивач) укладено договір №11410О6N98CP016 на постачання природного газу (далі - договір).

Відповідно до 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно пункту 3.1. договору розрахунки за постановлений споживачеві газ здійснюються ними за цінами, що вільно встановлюються між: постачальником та споживачем.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що ціна газу становить 6542,80 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1308,56 грн., всього з ПДВ - 7851,36 грн.

Відповідно до пункту 3.3. договору ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Згідно пункту 3.4. договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, застосовується сторонами при складенні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Протягом взаємовідносин за договором сторонами неодноразово вносились зміни до договору в частині ціни газу шляхом письмового оформлення додаткових угод до договору, які підписувались уповноваженими представниками сторін із проставленням печаток.

У відповідності до пункту 3.5. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього договору.

Пунктом 4.1. договору визначено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно підпункту 4.2.1. пункту 4.2. договору 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяча у попередньому місяці.

Також, як слідує із умов пункту 2.9. Договору, сторони визначають фактичний обсяг поставленого (спожитого) природного газу шляхом складення акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період.

Відповідно до пункту 4.6. договору у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу,

З пункту 11.1. Договору вбачається, що Договір в частині проведення розрахунків діє до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 33 від 31.12.2020 п. 11.1. договору викладено у новій редакції:

11.1. Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частиш постачання газу з 01.01.2016 року до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Із наведених умов Договору вбачається, що Споживач зобов`язаний внести передоплату за обсяг газу на наступний місяць (розрахунковий період). Разом із тим, сторони фіксують фактичний обсяг поставленого газу за кожен місяць (розрахунковий період) і у випадку наявності переплати - така переплата зараховується на наступний місяць (розрахунковий період) або повертається Споживачу.

З огляду на наведені пункти договору, за твердженням позивача, станом на момент його звернення до суду, існує переплата вартості газу за Договором №11410О6М98СР016 на постачання природного газу від 01 січня 2016 року у розмірі 829 948 гривень 39 копійок.

15 вересня 2022 року позивач, керуючись пунктом 4.6. Договору, звернувся до відповідача із письмовими вимогами про повернення на поточний рахунок Споживача суми переплати вартості газу. Вказані письмові вимоги були отримані відповідачем засобами поштового зв`язку 19 вересня 2022 року, що підтверджується інформацією, розміщеною на Інтернет-сайті АТ Укрпошта (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

Постачальником вказані вимоги задоволено не було, що і спричинило необхідність у судовому захисті порушених прав та звернення до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторонами було погоджено об`єм газу, ціну та вартість отриманого в листопаді та грудні 2021 року природного газу, тобто погоджені істотні умови купівлі-продажу газу саме у ці місяці. Водночас, що стосується відносин сторін, що склалися у січні 2022, то порушення умов договору щодо визначення ціни отриманого газу з боку відповідача відсутні. Отже, переплата на користь позивача становить: 1 961 835,46 грн. - 1 475 378,85 грн. = 486 456,61 грн. Таким чином зазначена сума підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню на користь позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Колективне підприємство "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" заборгованість за договором постачання №11410О6N98CP016 від 01.01.2016 у розмірі 829 948,39 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає про те, що на момент звернення позивача до суду існує переплата вартості газу за Договором №11410О6N98CP016 на постачання природного газу від 01 січня 2016 року у розмірі 829 948 гривень 39 копійок.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідач зазначив, що у зв`язку із коливанням ціни природного газу на ринку, яке мало місце у 2021 році, ТОВ Дніпропетровськгаз збут неодноразово направляв та повідомляв позивача про зміну ціни на газ на ринку. Проте позивач продовжував споживати природний газ.

Враховуючи положення п. 2.9 Договору, обсяг фактично спожитого природного газу затверджується сторонами в акті приймання-передачі газу. Проте надані акти позивачем не погоджено та не підписано. На підтвердження об`ємів газу, що було фактично спожито, позивач має надати допустимі докази.

Таким чином, за відсутності погодженого об`єму газу, закріпленого в підписаному з обох сторін акті приймання-передачі газу за кожен окремий місяць, позивач на підтвердження спожитих об`ємів газу повинен надати відповідні докази від уповноваженої особи, яка здійснює відповідні функції з визначення обсягів природного газу - Оператора ГРМ.

Відповідач також посилається на те, що Акт приймання-передачі природного газу №ДО381024256 від 30.11.2021 та Акт приймання-передачі природного газу №ДО381028154 від 31.12.2021 було підписано Позивачем без зауважень ні щодо об`єму спожитого газу, ні щодо вартості газу. Таким чином, сторонами було погоджено об`єм газу, ціну та вартість.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абзац другий ч. 4 ст. 179 ГК України): господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналогічні положення містить пункт 4 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2496.

У відповідності до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ч. 1 ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Позивач зазначає, що відповідачем було безпідставно в односторонньому порядку збільшено ціну на природній газ, що зазначена в актах приймання-передачі, наданих йому для підписання і оплати та просить стягнути суму переплати за договором станом на кінець січня 2022 року.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 3.5. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом II цього договору.

Згідно підпункту 4.2.1. пункту 4.2. договору 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяча у попередньому місяці.

Також, як слідує із умов пункту 2.9. договору, сторони визначають фактичний обсяг поставленого (спожитого) природного газу шляхом складення акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період.

Згідно пункту 4.6. договору у разі переплати вартості газу сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу,

Із наведених умов договору вбачається, що споживач зобов`язаний внести передплату за обсяг газу на наступний місяць (розрахунковий період). Разом із тим, сторони фіксують фактичний обсяг поставленого газу за кожен місяць (розрахунковий період) і у випадку наявності переплати - така переплата зараховується на наступний місяць (розрахунковий період) або повертається споживачу.

За розрахунком позивача сума переплати становить 829 948,39 грн. та складається з наступних сум:

- станом на 31 грудня 2020 року у Позивача за Договором обліковувалася переплата в розмірі 92 766,73 грн. (на підтвердження Позивачем надано копія Акта звіряння від 22.01.2021);

- у серпні 2021 року Позивачем спожито природного газу в обсязі 3673,84 куб.м. (на підтвердження Позивачем надано копію Акта приймання-передачі №ДО381017451 від 31.08.2021, не підписаний Позивачем):

- у вересні 2021 року Позивачем спожито природного газу в обсязі 24096,91 куб.м. (на підтвердження Позивачем надано копію Акта приймання-передачі №ДО381019786 від 30.09.2021, не підписаний Позивачем):

- у жовтні 2021 року Позивачем спожитого природний газ в обсязі 9840,12 куб.м. (на підтвердження Позивачем надано копію Акта приймання-передачі №ДО381021881 від 3.1.10,2021, не підписаний Позивачем).

- у листопаді 2021 року Позивачем спожитого природний газ в обсязі 4128,47 куб.м. (на підтвердження Позивачем надано копію Акта приймання-передачі №ДО381024256 від 30.11.2021, підписаний Позивачем).

- у грудні 2021 року Позивачем спожитого природний газ в обсязі 6063,94 куб.м. (на підтвердження Позивачем надано копію Акта приймання-передачі №ДО381028154 від 31.12.2021, підписаний Позивачем).

- у січні 2022 року Позивачем спожитого природний газ в обсязі 1923 куб.м. (на підтвердження Позивачем надано копію Акта приймання-передачі №ДО382000б53 від 31.01.2022, не підписаний Позивачем).

Слід зазначити, що ціна в актах приймання-передачі природного газу вища за ціну визначену сторонами у договорі та додаткових угодах, якими така ціна змінювалась.

З матеріалів справи слідує, що Акт приймання-передачі природного газу №ДО381024256 від 30.11.2021 та Акт приймання-передачі природного газу №ДО381028154 від 31.12.2021 було підписано Позивачем без зауважень ні щодо об`єму спожитого газу, ні що до вартості газу.

Акти підписані уповноваженими особами сторін, з боку позивача директором підприємства. В даному випадку ці акти містять інформацію про обсяги та вартість отриманого саме у ці місяці природного газу.

Суд першої інстанції оцінив Акт приймання-передачі природного газу №ДО381024256 від 30.11.2021 та Акт приймання-передачі природного газу №ДО381028154 від 31.12.2021 як додаткові угоди щодо встановлення ціни на отриманий газ саме у листопаді та грудні 2021 щодо кожного місяця окремо, та зазначив, що сторонами було погоджено об`єм газу, ціну та вартість отриманого в листопаді та грудні 2021 року природного газу, тобто погоджені істотні умови купівлі-продажу газу саме у ці місяці.

Натомість апелянт КП "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" стверджує, що Договором визначено порядок зміни ціни підписанням саме Додаткової угоди та підстав для відступу від даного порядку не існує і судом не наведено. Натомість підміна Додаткової угоди актом приймання-передачі є як порушенням умов Договору, так і засади обов`язковості договору. Складення і підписання акта приймання-передачі, виходячи із положень Договору, не супроводжується волею сторін на зміну умов Договору, зокрема, в частині ціни.

Зазначає, що акти приймання-передачі не є правочинами, а лише похідними первинним документами, які фіксують певні факти, а тому останні не можуть вносити зміни у Договір, зокрема, в частині ціни.

Щодо цього колегія суддів зауважує, що у відповідності до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Водночас, згідно пункту 3.3. договору ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписанням додаткової угоди до цього договору.

Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами додаткової угоди щодо встановлення ціни, яка зазначена в Актах приймання-передачі природного газу №ДО381024256 від 30.11.2021 та №ДО381028154 від 31.12.2021.

Поряд з цим, встановлені обставини справи, підтверджені наявними у справі доказами, засвідчують не тільки факт обізнаності позивача із зміною ціни на природний газ, але й факт погодження такої ціни, її прийняття.

Наведений висновок суду прослідковується з наступного.

Механізм ціноутворення на природний газ враховує волатильність ринку, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) на енергоносії тощо, а відомості про коливання ціни на ринку даного товару відомі позивачу як з відкритих джерел, так і в порядку взаємообміну інформацією між сторонами договірних відносин, про що свідчать наявні в матеріалах справи направлені відповідачем позивачу листи.

Крім того, згідно підпункту 4.2.1. пункту 4.2. договору 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. Із наведених умов договору вбачається, що споживач зобов`язаний внести передплату за обсяг газу на наступний місяць (розрахунковий період) виходячи, зокрема, з його обізнаності щодо ціни на наступний розрахунковий період.

Так, позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що ним на умовах передоплати самостійно сплачувалась вартість газу і самостійно розраховувалась сума платежу, а не на підставі рахунків відповідача.

В цьому контексті доцільно зауважити, що оплата КП "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" вартості отриманого газу у листопаді та грудні 2021 здійснена саме за ціною, яка зазначена у актах приймання-передачі природного газу, які були складені вже згодом - за фактом фіксації фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу за розрахунковий період згідно умов пункту 2.9. договору.

Даними твердженнями споживач засвідчує свою обізнаність наперед щодо зміни ціни на газ, адже якби така йому не була відома, то він, керуючись умовами п. 4.2.1 п. 4.2. договору, мав право розрахувати суму платежу за ціною, що діяча у попередньому місяці.

У матеріалах справи наявна Додаткова угода № 37/52 від 01.07.2021 (т. 1 а.с. 34), відповідно до якої сторони дійшли згоди з 01.07.2021 року викласти пункт 3.2. Договору у наступній редакції: « 3.2. Ціна газу з урахуванням вартості послуги доступу до потужності становить 13,061575 грн за 1 куб.м., крім того ПДВ 2,612315 грн, всього 15,67389 грн».

Разом з тим, оплату вартості отриманого газу у листопаді та грудні 2021 споживач здійснював виходячи з ціни за м3 газу вже 31,394909330 грн без урахування ПДВ.

Поміж іншого, Акти приймання-передачі природного газу №ДО381024256 від 30.11.2021 та №ДО381028154 від 31.12.2021 підписано уповноваженою особою позивача - директором без зауважень ні щодо об`єму спожитого газу, ні що до вартості газу.

В даному випадку ці акти містять інформацію про обсяги та вартість отриманого саме у ці місяці природного газу.

При цьому право заперечувати щодо змісту, повноти та достовірності наведеної у актах, як первинних документах, інформації, як і право викласти свої зауваження щодо розбіжності відомостей щодо кількості/вартості поставленого товару, визначене за споживачем (покупцем) чинним законодавством України.

Однак, позивач цим правом не скористався, як і не висував вимог щодо необхідності здійснення перерахунку у наступних періодах.

Натомість своєю поведінкою (саме у сукупності наведених дій) дав чітке розуміння про вчинення правочину щодо погодження умов щодо ціни на газ у листопаді та грудні 2021 в розмірі 31,394909330 грн за м3 без урахування ПДВ.

Слід зауважити, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Стаття 13 ЦК України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, тобто не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Межі є невід`ємною рисою будь-якого суб`єктивного права. Суб`єктивні цивільні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, має певні межі за змістом і за характером здійснення.

Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.

За одним із сучасних визначень, під зловживанням правом розуміються випадки, коли суб`єкт цивільних правовідносин, якому належить певне суб`єктивне цивільне право, здійснює його неправомірно, коли суть здійснення права йде врозріз з його формальним змістом.

Тобто уповноважена особа, маючи суб`єктивне право і спираючись на нього, виходить за межі дозволеної поведінки. Слово "зловживання" за своїм буквальним змістом означає використання, вживання чого-небудь з метою заподіяння певного зла, шкоди, збитків кому б то не було.

Семантичне тлумачення терміну "зловживання правом" призводить до висновку про те, що його основним змістом є використання належного уповноваженій особі суб`єктивного цивільного права на шкоду іншому учаснику цивільних відносин.

Відтак, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

За таких умов, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що правовідносини, які склалися між постачальником та споживачем, мають будуватися на основі принципів справедливості та добросовісності, характеризуватися чесністю ділової практики, не повинні використовуватися як інструмент на шкоду будь-якій із сторін, а дії КП "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД", яке будучи поінформованим щодо ринкових коливань ціни на природний газ, здійснюючи передоплату за листопад та грудень 2021 року за відмінним від додаткової угоди № 37/52 від 01.07.2021 цінами, підписуючи в подальшому акти приймання-передачі за новими цінами без зауважень, маючи можливість відмовитися від підписання актів, викласти свої зауваження щодо їх змісту, заперечити наведені у них дані, вимагати здійснення перерахунку, цього не зробив, а навпаки, своєю поведінкою запевнив відповідача у цілковитому узгодженні істотних умов (ціни) купівлі-продажу газу саме у ці місяці, в свою чергу, комплекс означених дій об`єктивно з точки зору незалежного спостерігача не може свідчити про помилку чи необачність, відтак ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» правомірно сподівалося на дотримання позивачем погоджених умов та виконання зобов`язань.

Протилежний підхід щодо вирішення спору між сторонами у цьому випадку не сприятиме становленню справедливості та дотриманню принципу добросовісності дій управнених та зобов`язаних учасників господарських правовідносин.

Окремого варто наголосити на тому, що в судовій практиці існують різні підходи щодо визначення правової природи акта приймання-передачі:

- як правочину (див. постанови Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №918/1377/16, від 12.06.2019 у справі № 927/352/18, від 10.09.2019 у справі № 918/370/18, від 28.09.2021 у справі № 910/17954/20, від 17.05.2022 у справі №520/2224/19-ц, від 06.07.2022 у справі №372/3737/19);

- як доказу в справі, документа первинного бухгалтерського обліку - залежно від конкретних обставин справи. (див. постанови Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №910/12827/17, від 11.06.2018 у справі № 916/613/17, від 22.05.2018 у справі № 910/12258/17, від 27.11.2018 у справі № 910/22274/17, від 20.07.2021 у справі № 911/1707/18, від 26.01.2022 у справі № 911/2525/19, від 23.02.2022 у справі № 922/2182/21).

В ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 (провадження № 12-19гс22) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи.

Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.

З огляду на різні обставини справ суди доходять різних висновків щодо правової природи акта приймання-передачі. Такі висновки можуть відрізнятись один від одного, однак, зважаючи на різний контекст справ, у яких відповідні висновки зроблені, це не свідчить про їх суперечність один одному.

Відтак, апеляційний суд констатує, що незалежно від оцінки актів приймання-передачі та юридичних наслідків, до яких призводить їх підписання, суд у кожному окремо взятому випадку має виходити з фактичних обставин справи, наявних у справі доказів, позицій та поведінки учасників спірних правовідносин, інших факторів, що впливають на правильність вирішення справи.

У даній справі судом надано вичерпну оцінку усім вищенаведеним складовим в їх сукупності та взаємозв`язку, на підставі чого зроблено правильний висновок про непідтвердженість доводів позивача щодо наявної переплати у період листопад-грудень 2021 року. З цих підстав суд відхиляє доводи скаржника (позивача) як необґрунтовані.

Судом також встановлено, що Акти приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу підписані відповідачем і не підписані позивачем за розрахункові періоди серпня 2021 року, вересня 2021 року, жовтня 2021 року, січня 2022 року.

Сторони не мають спору щодо обсягів отриманого позивачем у цей період природного газу, проте позивач не погоджується із ціною визначеною відповідачем без укладення додаткової угоди щодо зміни ціни.

В період серпень-жовтень 2021 щодо вартості газу, який поставляється на умовах договору №11410О6N98CP016 від 01.01.2016 діяла ціна встановлена сторонами у Додатковій угоді №37/32 від 10.07.2021 в сумі 15,67389 грн. за 1куб.м. з урахуванням ПДВ, тоді як у спірний період зазначені такі ціни: - 16,1666675 без врахування ПДВ за серпень; - 24,8865750 без врахування ПДВ за вересень; - 31,394909330 без врахування ПДВ за жовтень.

Позивач скористався своїм правом на відмову від підписання актів приймання-передачі, а доказів наявності правових підстав для встановлення таких цін на газ, що поставлявся позивачу в період серпень-жовтень 2021, відповідач не надав.

При цьому листи відповідача, долучені до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач посилається на «зміну ціни газу на біржі», «біржові котирування» тощо, самі по собі не змінюють умови Договору, в тому числі і в частині ціни газу, та не є достатніми доказами узгодження між сторонами нової ціни.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, виходячи з невірно розрахованої відповідачем вартості природного газу у період серпень-жовтень 2021 року.

Відтак, є доведеним факт переплати за актами приймання-передачі:

- від 31.08.2021 за 3673,84 куб.м. поставленого газу на суму 13 689,14 грн;

- від 30.09.2021 за 24 096,91 куб.м. поставленого газу на суму 341 935,18 грн;

- від 31.10.2021 за 9 840,12 куб.м. поставленого газу на суму 216 482,96 грн.

Наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень підтверджена оплата отриманого позивачем газу в сумі 1 961 835,46 грн за період січень 2021 січень 2022.

В свою чергу, відповідно до актів прийому-передачі вартість отриманого газу за цей період, з урахуванням перерахунку, зробленого судом за період серпень жовтень 2021, складає 1 475 378,85 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму переплати, яка становить: 1 961 835,46 грн. - 1 475 378,85 грн. = 486 456,61 грн.

При цьому апеляційний суд відхиляє твердження апелянта (відповідача) про те, що у зв`язку із періодичним коливанням ціни природного газу на ринку, яке мало місце у серпні-вересні 2021 року, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повідомило позивача про зміну ціни на газ на ринку та направило додаткові угоди, проте, позивач не повернув підписані додаткові угоди про зміну ціни…, оскільки доказів направлення рівно як і укладення додаткових угод, якими б визначалася ціна на газ у період серпень-вересень 2021 року, відміна від встановленої додатковою угодою № 37/52 від 01.07.2021, суду не надано.

Аргументи скаржника про те, що відповідно до положень ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України, колегією суддів визнають неспроможними з огляду на те, що ч. 8 ст. 181 ГК України 16.08.2020 втратила чинність на підставі Закону України від 19.06.2020 № 738-ІХ, а отже не може бути застосована до спірних правовідносин, які мали місце у 2021 році.

В свою чергу, виходячи з предмету та підстав позову судом розглядається спір про стягнення з відповідача переплати, а не спір щодо укладення сторонами додаткових угод. Про наявність таких судових спорів та результати їх вирішення учасники справи суд не інформували.

Крім того, судом встановлено, що хоч Акт № ДО382000652 від 31.01.2022 позивачем не підписаний, проте ціна за 1 куб.м. природного газу визначена на рівні 55,16389120 грн, адже саме таку ціну погодили сторони у Додатковій угоді від 31.12.2021. Отже, порушення умов договору щодо визначення ціни отриманого газу з боку відповідача відсутні, а тому в цій частині вимог судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Мотиви господарського суду, з якими не погоджуються апелянти, не впливають на правильність ухваленого рішення.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Порушень або неправильного застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не виявлено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржників, наведені в їх апеляційних скаргах, залишаючи їх без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 у справі №904/3193/22 без змін.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі №904/3193/22, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Варто зауважити, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18).

Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини четвертої статті 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).

Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у частині четвертій статті 129 ГПК України, у частині п`ятій цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи засвідчується наступне.

В порядку статті 240 ГПК України, у судовому засіданні 04.05.2023 у справі №904/3193/22 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Колективне підприємство "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" подало 08.05.2023 до суду (тобто в межах п`ятиденного строку) докази, які підтверджують здійсненні позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката та просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 46 500,00 грн.

Як зазначає позивач, у зв`язку із розглядом у Господарському суді Дніпропетровської області справи № 904/3193/22, ним були понесені витрати на професійну правову допомогу у загальному розмірі 46 500 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 2508/22-ПД від 25.08.2022; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1112475 від 26.08.2022; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3334 від 28.04.2017; детальний опис робіт (наданих послуг) від 05.05.2023; акт від 05.05.2023 здачі-приймання послуг професійної правничої допомоги; платіжну інструкції № 1068 від 26.08.2022; виписка із банківського рахунку адвокатського бюро.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2022 між Адвокатським бюро "Костянтина Потапова "Легіс Юніон" (далі - виконавець, бюро) та Колективним підприємством "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" (далі - клієнт) був укладений договір про надання професійної правничої допомоги № 2508/22-ПД (далі - договір, а.с. 133-138 у томі 2), за умовами пункту 1.1. якого згідно з даного договором бюро зобов`язується надати клієнту професійну правничу допомогу (далі - "правнича допомога") в обсязі, визначеному пунктом 1.2. договору, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та витрати, необхідні для виконання договору. Виконавець має право надати клієнту правничу допомогу поза межами відповідного обсягу, визначеною пунктом 1.2. договору.

Відповідно до пункту 7.1. договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, а в частині зобов`язань до їх повного виконання сторонами.

В межах обсягу, визначеного даним пунктом договору, правнича допомога надається під час розгляду справи судом першої інстанції включно до ухвалення останнім рішень по суті заявлених позовних вимог і вирішення питання про розподіл судових витрат або до залишення позовних заяв без розгляду, або до закриття проваджень у справах, або до ухвалення судового рішення, яким унеможливлюється подальше провадження у справі. До обсягу правничої допомоги, визначеного даним пунктом договору, не входить оскарження судових рішень у справі. Сторони узгодили, що обов`язок виконавця із надання правничої допомоги в обсязі, встановленому даним пунктом договору, вважається виконаним як у випадку надання всіх видів вказаної у цьому пункті правничої допомоги, так і у випадку надання окремих видів вказаної у даному пункті правничої допомоги, які за оцінками виконавця є доцільними та необхідними. Обчислення розміру гонорару (винагороди) виконавця за правничу допомогу, яка надається згідно з цим пунктом договору, здійснюється відповідно до правил пункту 4.1. договору з урахуванням інших умов угоди (п.1.2. договору).

Згідно з пунктом 4.1. договору в цілях встановлення порядку обчислення гонорару (винагороди) виконавця сторони визначили, що вартість 1-ї години участі представника чи захисника клієнта у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, або у заходах реалізації прав чи виконання обов`язків, пов`язаних із прибуттям до суду, становить 2 500 грн. 00 коп., вартість1-ї години надання виконавцем іншої правничої допомоги згідно з договором становить 2 000 грн. 00 коп.

За умовами пункту 4.2. договору у випадку, якщо час участі представника або захисника клієнта у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, чи у заходах реалізації прав, пов`язаних із прибуттям до суду, складає значення менше за 1-ну годину (менше 60 хвилин), або якщо час, що тривав після закінчення першої чи чергової години участі представника або захисника клієнта у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, чи у заходах реалізації процесуальних прав, пов`язаних із прибуттям представника або захисника до суду, є меншим за 1-ну годину (меншим за 60 хвилин), у цілях здійснення будь-яких обчислень і розрахунків значення часу участі представника або захисника у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, чи у заходах, пов`язаних із прибуттям представника або захисника до суду округлюється до найближчого цілого числового значення в бік збільшення у годинному вимірі.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що з метою оплати гонорару (винагороди) за надання правничої допомоги, обсяг якої визначено пунктом 1.2. договору, клієнт на умовах попередньої оплати перераховує на користь бюро грошові кошти у сумі 25 000 грн. 00 коп. згідно з банківськими реквізитами бюро, вказаними в договорі або у виставленому клієнту для оплати гонорару рахунку-фактурі.

Відповідно до п. 4.4. договору остаточний розмір гонорару за надання правничої допомоги, обсяг якої визначено пунктом 1.2. договору, не може перевищити суму оплати, вказану у пункті 4.3. договору, крім випадку складення виконавцем і обов`язкового підписання сторонами акта (актів) здачі-прийняття професійної правничої допомоги у встановленому договором порядку, із якого (яких) вбачатиметься розмір гонорару за надання правничої допомоги, обсяг якої визначено пунктом 1.2. договору, що перевищує суму оплати, визначену пунктом 4.3. договору.

Відповідно до пункту 5.1. договору за результатами надання правничої допомоги згідно з договором виконавець складає акт здачі-прийняття професійної правничої допомоги (у подальшому - "акт"), у якому зазначається надана правнича допомога, витрачений виконавцем на надання правничої допомоги час та сума оплати. Акт підписується сторонами договору.

05.05.2023 між Адвокатським бюро та клієнтом був підписаний акт здачі-прийняття професійної правничої допомоги за договором про надання професійної правничої допомоги № 2508/22-ПД від 25.08.2022 (далі - акт, т. 2 а.с. 140, 141), за умовами якого у відповідності до договору про надання професійної правничої допомоги № 2508/22-ПД від 25.08.2022 (далі - договір) виконавець надав клієнту правничу допомогу на загальну суму 46 500,00 грн.

Також, на додаток доказів надання правничої допомоги позивачем до клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу доданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро із метою надання професійної правничої допомоги Колективному підприємству "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" на виконання договору про надання професійної правничої допомоги № 2508/22-ПД від 29.08.2022 у справі №904/3193/22 (т. 2 а.с. 130-132), зміст якого аналогічний тому, що викладений в акті здачі-прийняття професійної правничої допомоги.

Крім того, на підтвердження оплати наданої правничої допомоги позивачем до клопотання додана банківська виписка від 01.09.2022 про оплату послуг правничої допомоги згідно з рахунком № 1 від 25.08.2022 на суму 25 000 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 142, 143).

Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом першої інстанції було враховано клопотання відповідача від 16.05.2023 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги..

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не надано доказів неспівмірності вартості наданої позивачу правничої допомоги обсягам виконаної роботи.

При цьому слід зауважити, що доводи апеляційної скарги на додаткове рішення фактично дублюють аргументи відповідача, викладені ним в клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Колегія суддів погоджується з тим, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відповідач не спростував обґрунтованості наведеного позивачем складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх вартості, не навівши у поданих до суду процесуальних документах заперечень щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат.

В свою чергу, щодо клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат до 14 652,50 грн, то як передбачено ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а відповідачем не було надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, що переконливо свідчили б про невідповідність заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності.

Таким чином, наданими позивачем (заявником) доказами підтверджується факт надання професійної правничої допомоги позивачу в цій справі на суму 46 500,00 грн.

Твердження апелянта, що позивачем доведено лише понесення витрат в розмірі 25000,00 грн. свого підтвердження не знайшли та спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи зазначене, доводи скаржника про те, що наявні у справі докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а тому вважає, що витрати позивача не можуть вважатися необхідними, а їх розмір розумним та виправданим, колегією суддів відхиляється як необґрунтовані.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вже зазначалось, рішенням суду від 04.05.2023 позов у даній справі задоволено частково, з огляду на що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судом правильно стягнуто з відповідача на користь позивача 27 255,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на що, відсутні підстави для зміни або скасування додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі №904/3193/22, яке ухвалено з дотриманням вимог ст. 236 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, зважаючи на результат апеляційного перегляду справи, витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на їх заявників.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Колективного підприємства "МАГДАЛИНІВСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі №904/3193/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 у справі №904/3193/22 залишити без змін.

Судові витрати залишити за скаржниками.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 16.10.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко