СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 922/2059/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Здоровко Л.М.

за участі секретаря судового засідання Фурсової А.М.

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача- не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українські енергетичні машини, м. Харків (вх.№ 1619 Х/2 від 11.08.2023)

на рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі №922/2059/23 (повний текст складено 26.07.2023., суддя Жельне С.Ч.)

за позовом Акціонерного товариства"Миколаївобленерго", м. Миколаїв

до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", м.Харків

про стягнення 4 626 243,62 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 626 243,62 грн, з яких: 3 000 000,00 грн - основний борг; 357726,02 грн - пеня; 189780,92 грн - 3% річних; 1 078 736,68 грн - інфляційне збільшення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на неналежне виконання Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" умов договору про поворотну фінансову допомогу від 16.03.2021 у розмірі 3 000 000,00.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства Українські енергетичні машини на користь Акціонерного товариства Миколаївобленерго основний борг 3 000 000,00 грн, 357 726,02 грн пені, 189 780,92 грн - 3% річних, 1 078 736,68 грн інфляційного збільшення та 69393,65 грн витрат по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції виходив з обставин якими встановив, що 16.03.2021 між Акціонерним товариством Миколаївобленерго (надавач) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (отримувач) був укладений договір про поворотну фінансову допомогу, заборгованість за яким відповідачем сплачена частково. Суд встановив, що Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" є правонаступником Державного підприємства "Завод "Електроважмаш". Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (Товариство) є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання Товариства. Отже, позов пред`явлено до належного відповідача, а сума заборгованості за договором підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача фінансових санкцій за порушення строків розрахунків за договором. Також суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені, відсотків річних та інфляційних втрат. Як вважав суд, відповідачем не доведено, що належні до сплати штрафні санкції, відсотки річні та інфляційні надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або наявні будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду в погоджені сторонами умови щодо розміру встановленої відповідальності за прострочення договірного зобов`язання.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі №922/2059/23 в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат на загальну суму 1 626 243,62 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Одночасно, просить здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням судового збору за подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вважає, що неповернення Державним підприємством «Завод «Електроважмаш» у визначенні Договором про поворотну фінансову допомогу від 16.03.2021 строки коштів фінансової допомоги 3 000 000,00 грн обґрунтовано наступними доказами: передавальним Актом від 01.12.2021 обсягу прав, обов`язків відповідачу від третьої особи з 01.12.2021; претензією від 17.06.2021 на адресу ДП «Завод «Електроважмаш», претензією від 20.10.2021 на адресу АТ «Завод «Енерговажмаш», Статутом АТ «Укренергомашини» (п.1.4). В той же час, на думку апелянт, інші докази проігноровано судом та неправильно досліджені, що призвело до визначення неналежного відповідача у справі внаслідок неповноти встановлених обставин і застосування господарських санкцій до відповідача. Зокрема, судом не враховано лист ФДМУ на адресу АТ «Завод «Електроважмаш» від 16.11.2021, лист АТ «Укренергомашини» від 17.12.2021 щодо продовження терміну повернення допомоги до 13.06.2022, лист АТ «Укренергомашини» від 24.02.2022 №01/01-248 щодо виникнення форс-мажорних обставин, лист ТПП України за 28.02.2022.

Апелянт вважає, що стороною спірного договору є АТ«Завод Електроважмаш», що знаходиться в стані припинення. На даний час відомості відносно того, що АТ «Завод Електроважмаш» припинено, а АТ «Українські енергетичні машини» є правонаступником останнього в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців відсутні. Належних доказів щодо припинення АТ «Завод Електроважмаш», його правонаступників, передавального акту, додаткових угод щодо заміни сторони у договорі на правонаступника, тощо, позивачем до суду не надано. Надавачем фінансової допомоги за спірним Договором від 16.03.2021 АТ «Завод Електроважмаш», який є діючою юридичною особою та може виступати відповідачем у господарській справі та самостійно відповідати по своїм зобов`язанням. Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно визначений відповідач у справі. АТ «Українські енергетичні машини» на даний час не є правонаступником за договором від 16.03.2021-АТ«Завод Електроважмаш», хоча судом 1-ї інстанції було встановлено матеріальне правонаступництво з 01.12.2021. Вказана позиція відповідача підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 15.08.2022 по справі №922/366/22 (набуло чинності). Саме такої позиції дотримався Східний апеляційний господарський суд при винесенні постанови від 10.01.2023 при розгляді справи №922/3953/20 та Господарський суд Харківської області,приймаючи рішення від 17.07.2023 у справі №922/1803/23.

Також зазначає, що судом першої інстанції застосовано штрафні санкції з 15.06.2021 за договором, що не збігається з іншими висновками у рішенні, за якими набуття прав та обов`язків для відповідача визнано судом з моменту затвердження 01.12.2021 передавального акту.

Апелянт також вважає, що виходячи з положень ст. 526, 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Оскільки АТ «Укренергомашини» не є стороною у договорі, строки договору, який ним не укладався, на товариство не розповсюджуються.

Вважає, що в даних правовідносинах підставою виникнення господарського зобов`язання є не договір, а передавальний акт від 01.12.21, яким лише встановлено обставини матеріального правонаступництва з 01.12.2021, але за яким строк (термін) виконання боржником обов`язку не був встановлений.

Також зазначає, що вимога позивача від 03.08.2022 викликає сумнів у правомірності надання фінансової допомоги товариству ДП «Завод «Електроважмаш», оскільки така допомога надана з порушенням «Порядку здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі затвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» відповідно до постанови КМУ від 03.10.2012 №899 та має наслідками визнання правочину недійсним/нікчемним з моменту його вчинення.

В апеляційній скарзі скаржник також зазначає, що введення воєнного стану на території України фактично зупинило роботу для АТ «Укренергомашини»; частина працівників була мобілізована та перебуває у складі Збройних Сил України, інша частина не виконують свої посадові обов`язки через воєнний стан та знаходяться за межами міста Харкова; частина нерухомого майна пошкоджена внаслідок обстрілів російською федерацією; частина складу рухомого майна підприємства задіяна для потреб військових; керівництво відповідача постійно співпрацює з керівництвом міста та області для надання допомоги ЗСУ, Національній гвардії та Служби безпеки України.

Скаржник також зазначає, що з початком воєнного стану з 24.02.2022 відбулася масова евакуація працівників підприємства, що неодмінно вплинуло на спроможність здійснення господарської діяльності. У зв`язку з воєнними діями 93% працівників, керівників підприємства тимчасово не виконували свої посадові обов`язки, що підтверджується Графіками роботи (Витяги) на період воєнного стану, за якими кількість працівників складала 280 осіб у лютому 2022 року, 344 особи у березні 2022 року, 512 осіб у квітні 2022 року і така чисельність працівників підтримувалась до травня 2023 року. У зв`язку із зазначеними обставинами, штатні працівники АТ «Українські енергетичні машини» масово евакуювалися та покинули територію міста Харкова і не виконували посадові обов`язки, оскільки мали правомірні очікування на визнання їх життя, здоров`я, і безпеки в Україні найвищою соціальною цінністю відповідно до ст. 3 Конституції України у період воєнних дій. Виходячи із змісту листа №2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р та Сертифікату Харківської Торгово-промислової палати за вих. № 114/63.01-6 від 30.09.2022 апелянт вважає правомірним та об`єктивним визнання того, що війна є класичною формою форс-мажорних-обставин з найдавніших часів; є загальновідомим фактом (обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування); який визнається Сторонами, а тому доказуванню не підлягає відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України; і Суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними.

Відтак, апелянт вважає, що відповідач повинен був бути звільненим від відповідальності за невиконання обов`язків з повернення фінансової допомоги і нарахування штрафних санкцій повинно бути припинено через вплив війни на спроможність здійснення господарської діяльності; через масову евакуацію працівників підприємства та у зв`язку з надсиланням на адресу позивача повідомлення про дію форс-мажорних обставин.

Крім того, повідомляє, що постановою від 24.02.2022 «Про роботу підприємства в період військового стану» визначалась необхідна кількість працівників, задіяних тільки для забезпечення роботи критичної інфраструктури. Відповідно до Переліку посад, професій мобілізованих працівників та керівників підприємства, яка є додатком до Довідки «Щодо переліку посад, професій працівників, які мобілізовані» від 21 липня 2023 року №27-308 частина працівників була мобілізована. Зазначене беззаперечно перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати господарську діяльність під час воєнного стану та неодмінно вплинуло на спроможність виконання обов`язку з повернення фінансової допомоги.

Відповідно до Довідки щодо фінансово-економічного стану АТ «Укренергомашини» від 21.07.2023 №27-30 2, засвідчено, крім іншого, що підприємство з настанням воєнного стану фактично обмежило свою роботу:

частина складу рухомого майна була задіяна для потреб військових,

передано 42 автомобіля, з них 19 -вантажівок та автобусів;

інша техніка постійно залучається до створення оборонних споруд;

вироблено більше 2000 протитанкових їжаків, більше 50 000 одиниць скоб для кріплення бліндажів та укріплень окопів у виробничих цехах працівниками підприємства;

вироблено більше 300 видів різного побутового обладнання для вівйськових, що знаходяться в польових умовах,

на теперішній час подальше виробництво вищезазначеного триває.

для зміцнення оборони міста на вимогу захисників постійно передаються різні матеріали - деревина, дріт, листовий та сортовий метал.

Повідомляє, що відповідач неодноразово піддавався ворожим обстрілам, через що АТ «Українські енергетичні машини» фактично зупинило господарську діяльність. Зокрема, в провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області знаходяться досудові провадження:

-№ 0001240 від 12.05.2022 (кваліфікація кримінального правопорушення

ч. 1 ст. 438 КК України)

-№90000725 від 28.07.2022 (кваліфікація кримінального правопорушення

ч. 1 ст. 438 КК України)

-№00002603 від 08.08.2022 (кваліфікація кримінального правопорушення

ч. 3 ст. 110 КК України)

-№00000687від 15.04.2022 (кваліфікація кримінального правопорушення

ч. 2 ст. 438 КК України), які порушені за фактом обстрілів внаслідок чого, відповідачу нанесені численні конструктивні пошкодження та завдано майнову шкоду. Наведені обставини перешкоджали суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Також скаржник зазначає, що 21.07.2022 ухвалено рішення Правління Нацбанку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Мегабанк», в якому обслуговувались усі кошти АТ «Укренергомашини» до дати прийняття даного рішення. Віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних позбавило можливості підприємство вільно розпоряджатися своїми коштами, розраховуватися за надані послуги та за укладеними договорами.

Наявні обставини, вважає апелянт, свідчать про важкий фінансовий стан відповідача, які вплинули на спроможність здійснення господарської діяльності та є прямим причино-наслідковим зв`язком між неповерненням залишку поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та війною в Україні. Враховуючи, що суду надані докази щодо тяжкого фінансового стану відповідача в обґрунтування надмірності розміру штрафних санкцій які перетворилися на несправедливо непомірний тягар для відповідача, відповідач просить суд надати таким доказам належну оцінку та, застосувавши принцип справедливості (ст. 2 ГПК України) для скасування або зменшення розміру відповідальності оплати нарахованих штрафних санкцій.

Одночасно, на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що введення воєнного стану унеможливило повернення коштів фінансової допомоги через зупинення роботи підприємства в умовах воєнного стану, скаржник надає клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (у копіях), якими підтверджує наведені в апеляційній скарзі обставини, а саме: довідку щодо фінансово економічного стану АТ «Укренергомашини» від 21.07.2023 № 27-302; постанову дирекції та профспілкового комітету від 24.02.2022 №5/88 «Про роботу підприємства в умовах військового стану»; довідку про кількісний склад працюючих працівників від 21.07.2023; витяг з графіку роботи на період воєнного часу за лютий , березень, квітень 2022 року; довідку щодо переліку посад , професій працівників, які мобілізовані від 21.07.2023; перелік посад , професій працівників АТ «Укренергомашини», які тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку із мобілізацією та перебуванням у складі Збройних Сил України; витяг з офіційного сайту нацбанку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Мегабанк»; витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також у клопотанні просить приєднати вказані документи, які, зазначає апелянт, не були подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Обґрунтовуючи неможливість подання доказів до суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що введення воєнного стану обумовило визначення кількості працівників, задіяних для роботи критичної інфраструктури, до якої юристи не відносяться. Поряд з цим, наразі у відповідача дуже значне навантаження по судовим справам та іншій поточній роботі. Зокрема, в провадженні судів України перебуває понад 70 судових проваджень. Зазначені обставини, зазначає апелянт, позбавили відповідача можливості своєчасно виконати ухвалу суду в частині надання доказів у справі разом із відзивом у встановленому законом порядку. Також зазначає, що обставини воєнного стану вплинули на неможливість виконання посадових обов`язків працівниками товариства щодо своєчасної підготовки доказів (довідок) до суду, тому дата виготовлення наданих доказів липень 2023 року, не співпадають із датою подання відзиву у травні 2023 року.

Одночасно до апеляційної скарги апелянтом надано заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання про застосування принципу справедливості, клопотання про звільнення від господарсько-правової відповідальності, в якому апелянт просить не нараховувати фінансові санкції з 24.02.2022за наявності форс-мажорних обставин.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українські енергетичні машини на рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі №922/2059/23 та призначено справу до розгляду на 04.10.2023.

Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 10 днів з дня вручення даної ухвали.

26.09.2023 представником АТ "Українські енергетичні машини" через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про застосування під час розгляду справи принципу «незаконні дії не породжують права». Представник просить розглянути клопотання разом з апеляційною скаргою та поновити строк на його подання. В обґрунтування порушення строку на подання клопотання посилається на знаходження у провадженнях судів понад ста судових проваджень за участю товариства, відсутність штатних юристів в умовах воєнного стану.

У вказаному клопотанні апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено вимогу позивача від 03.08.2022 як належний доказ порушення вимог постанови кабінету Міністрів України від 03.10.2012р № 899 «Про порядок здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку», якими АТ «Миколаївобленерго» повинен був керуватися при укладанні договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 16.03.2021 підприємству ДП «Завод «Електроважмаш». Як повідомляє апелянт, 03.08.2022 року на адресу АТ «Укренергомашини» надіслана вимога про термінове повернення фінансової допомоги у відповідність до ч.2 ст.530 ЦК України, якою доведено до відома відповідача, що наглядова рада АТ «Миколаївобленерго» 11.03.2021 помилково погодила укладання договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 16.04.2021 підприємству ДП «Завод «Електроважмаш». Відповідачу було повідомлено, що відповідно до постанови КМУ від 03.10.2012р № 899 «Про порядок здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» суб`єкти господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку можуть здійснювати витрати, які безпосередньо пов`язані з виробництвом та реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). При цьому забороняється здійснення витрат, зокрема на благодійну спонсорську та іншу допомогу. Зазначені вище обмеження діють на період до затвердження погодження в установленому порядку річного фінансового плану суб`єкта господарювання. Фінансовий план Товариства затверджено розпорядженням КМУ лише17.11.2021, тобто після здійснення витрат суб`єктами державного сектору економіки (16.03.2021).

За висновком апелянта, вимога позивача є належним і достатнім доказом порушення постанови КМУ від 03.10.2012р № 899, яким АТ «Миколаївобленерго» повинен був керуватися при укладанні договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 16.03.2021 підприємству ДП «Завод «Електроважмаш». З огляду на вказані порушення АТ «Миколаївобленерго» та надання такої допомоги незважаючи на заборону здійснення витрат, зокрема на благодійну спонсорську та іншу допомогу (до затвердження / погодження в установленому порядку річного фінансового плану суб`єкта господарювання) з боку КМУ є тими обставинами, які об`єктивно перешкоджали АТ «Миколаївобленерго» законному наданню фінансової допомоги та стали передумовою для звернення до суду з вимогами про сплату відповідачем пені, інфляції та 3% річних за період з 15.06.2021. З огляду на відсутність належних і допустимих доказів набуття прав та обов`язків у відповідача за договором про поворотну фінансову допомогу, враховуючи, що відповідач є стратегічним підприємством, яке віднесено до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності, апелянт просить суд, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі, що стало би джерелом безпідставного збагачення позивача, який не має права на їх отримання.

Також 26.09.2023 апелянтом подано клопотання про розгляд справи без участі представника АТ "Українські енергетичні машини".

03.10.2023 позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно витягу з протоколу про повторний автоматизований розподіл судової справи від 02.10.2023, у зв`язку з відпусткою судді Плахова О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.

В судове засідання 04.10.2023 представники сторін не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.

Враховуючи, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, враховуючи клопотання відповідача від 26.09.2023 про розгляд справи без участі представника АТ "Українські енергетичні машини", колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі № 922/2059/23 в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат на загальну суму 1 626 243,62 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, тобто оскаржує судове рішення частково.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в частині вимог апеляційної скарги.

Також, розглянувши до початку розгляду справи по суті клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи (вх. №9457 від 11.08.2023), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 зі справи № 909/722/14.

Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17 та від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справи №913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи, у даному разі на відповідача.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №46/603.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

В апеляційній скарзі апелянт просить прийняти докази які підтверджують неможливість повернення коштів фінансової допомоги через зупинення роботи підприємства з початком воєнного стану в Україні. Клопотання про приєднання доказів подано окремо до скарги і до нього додано наступні документи: довідку щодо фінансово економічного стану АТ «Укренергомашини» від 21.07.2023 № 27-302; постанову дирекції та профспілкового комітету від 24.02.2022 №5/88 «Про роботу підприємства в умовах військового стану»; довідку про кількісний склад працюючих працівників від 21.07.2023; витяг з графіку роботи на період воєнного часу за лютий , березень, квітень 2022 року; довідку щодо переліку посад, професій працівників, які мобілізовані від 21.07.2023; перелік посад , професій працівників АТ «Укренергомашини», які тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку із мобілізацією та перебуванням у складі Збройних Сил України; витяг з офіційного сайту Нацбанку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Мегабанк»; витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань на підтвердження обставин порушення кримінальних проваджень через обстріли підприємства.

Частинами 4, 5 статті 80 ГПК України визначено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи аналогічні документи, додані скаржником до клопотання про приєднання доказів до суду апеляційної інстанції, надавались відповідачем до суду першої інстанції одночасно до заперечень на відповідь позивача (вх. №17730 від 07.07.2023). Разом з тим, з огляду на те, що додані відповідачем до заперечення на відповідь на відзив письмові докази надійшли до суду з порушенням строків, встановлених ч. 3 ст. 80 ГПК України, тобто не були надані разом з відзивом, такі докази судом першої інстанції не було прийнято до розгляду.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Натомість відповідач з приводу неможливості подання додаткових доказів до суду першої інстанції не звертався та не повідомляв суд про неможливість їх надання разом із відзивом на позовну заяву, як то передбачено ч. 3 ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів враховує, що обставини введення воєнного стану безумовно вплинули на роботу підприємства відповідача у звичному режимі, натомість, доводи про те, що апелянт був позбавлений можливості своєчасно подати такі докази до суду першої інстанції через те, що обставини воєнного стану вплинули на неможливість виконання посадових обов`язків працівниками товариства щодо своєчасної підготовки доказів (довідок), велику кількість судових справ за участю АТ "Українські енергетичні машини" та відсутність у підприємства штатних юристів, не може бути прийнято судом як об`єктивні непереборні обставини, які не залежали від відповідача та не надавали змоги надати такі докази під час розгляду справи у суді першої інстанції. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

За наведених підстав у задоволенні клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи під час розгляду апеляційної скарги АТ "Українські енергетичні машини" доказів, які не були досліджені в суді першої інстанції, колегія суддів відмовляє.

Щодо клопотання відповідача від 26.09.2023 про застосування під час розгляду справи принципу «незаконні дії не породжують права», колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно із частиною четвертою статті 119 ГПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

За правилами частин першої та другої статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Українські енергетичні машини на рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі №922/2059/23 та призначено справу до розгляду на 04.10.2023. Також вказаною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 10 днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС) та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Дослідженням матеріалів справи та комп`ютерної бази «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 отримано апелянтом через підсистему «Електронний суд» 07.09.2023 (з урахуванням часу її направлення судом 06.09.2023 о 20 год. 26 хв). Таким чином, десятиденний строк, встановлений ухвалою суду для подання заяв, клопотань, тощо закінчився 18.09.2023 (з урахуванням вихідних днів). Натомість клопотання подано скаржником 26.09.2023, тобто з порушенням строку, встановленого судом. В обґрунтування порушення строку на подання клопотання посилається на знаходження у провадженнях судів понад ста судових проваджень за участю товариства, відсутність штатних юристів в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим, просить поновити строк на подання клопотання. Разом з тим, окрім переліку судових справ, участь в яких приймає АТ Українські енергетичні машини, апелянтом не надано доказів відсутності у штаті підприємства юристів, що не надало змоги виконання процесуальних вимог ухвали від 06.09.2023 у встановлений судом строк. Введення на території України воєнного стану, в умовах якого здійснюється розгляд справи, позивачем та відповідачем в межах такого розгляду виконуються процесуальні дії, не є безумовним доказом наявності поважних причин пропуску строку, встановленого в ухвалі від 06.09.2023 щодо необхідності виконання стороною процесуальних вимог суду.

За наведених обставин, колегія суддів залишає подане клопотання без розгляду.

З матеріалів справи також вбачається подання Акціонерним товариством Миколаївобленерго до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу 03.10.2023. В той же час, дослідженням матеріалів справи та комп`ютерної бази «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 отримано позивачем через підсистему «Електронний суд» 07.09.2023 (з урахуванням часу її направлення судом 06.09.2023 о 20 год. 26 хв). Таким чином, десятиденний строк, встановлений ухвалою суду для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, тощо закінчився 18.09.2023 (з урахуванням вихідних днів). Натомість у поданому відзиві позивач не просить поновити строк на подання відзиву та не наводить обставин, які не надавали змоги подати відзив у встановлений ухвалою суду від 06.09.2023 десятиденний строк.

За наведених обставин, колегія суддів залишає поданий позивачем відзив без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

16.03.2021 між Акціонерним товариством Миколаївобленерго (надавач) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (отримувач) укладено договір про поворотну фінансову допомогу (договір) №б/н.

За умовами п. 1.1. договору у порядку та на умовах, визначених цим договором, надавач передає отримувачу кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору (надалі іменується "поворотна безвідсоткова фінансова допомога"), а отримувач зобов`язується повернути поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у порядку та строк визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога використовується отримувачем для виплати боргів із заробітної плати та боргів за енергоносії.

Згідно з п. 1.3 договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платникові податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (п. 14.1.257 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла на день набрання чинності цього договору).

Пунктом 2.1 договору сторони визначили, що поворотна безвідсоткова фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 15 000 000,00 грн (п`ятнадцять мільйонів грн 00 коп). ПДВ за даною операцією не передбачено.

У п. 2.2 цього договору сторони узгодили, що поворотна безвідсоткова фінансова допомога може надаватись повністю однією сумою або складатися з декількох частин. Загальний розмір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, який може надатись одночасно отримувачу не повинен перевищувати суми, зазначеної у п. 2.1 цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога надається надавачем повністю або частинами на підставі отриманої письмової заяви отримувача. Надання безвідсоткової фінансової допомоги залежить від фінансового стану надавача.

Згідно з п. 3.3 договору надавач, впродовж двох календарних днів з моменту отримання письмового замовлення від отримувача, перераховує грошові кошти у безготівковому порядку шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок отримувача.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що поворотна безвідсоткова фінансова допомога надається строком на 90 календарних днів та підлягає поверненню до 14.06.2021 року.

Відповідно до п. 5.1 договору отримувач зобов`язується у строк, встановлений у п. 4.1 цього договору, повернути надавачеві поворотну безвідсоткову фінансову допомогу.

Згідно з п. 5.2 договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога повертається отримувачем у безготівковому порядку шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок надавача та вважається поверненою надавану отримувачем з часу зарахування коштів на поточний рахунок надавача у банківській установі, що його обслуговує.

У п. 5.3 договору сторони визначили, що поворотна безвідсоткова фінансова допомога вважається поверненою надавану отримувачем після сплати усієї суми, отриманої отримувачем згідно цього договору.

Відповідно до п. 6.1 договору, у разі порушення зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з п. 7.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками (за наявністю) сторін після погодження Наглядовою радою АТ Миколаївобленерго і діє до 15.06.2021 року.

Відповідно до п. 7.2 договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, вчинене під час дії цього договору.

Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що на виконання умов договору про поворотну фінансову допомогу №б/н від 16.03.2021 повністю виконав свої зобов`язання, надавши 16.03.2021 відповідачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу на суму 15000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №691 від 16.03.2021.

17.06.2021 АТ Миколаївобленерго на адресу ДП Завод Електроважмаш направлено претензію №01/26-5878, в якій зазначалось, що станом на 16.06.2021 не виконало умови договору та не повернуло надавачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу. Керуючись ст. 222 ГК України позивач зазначав про необхідність повернення на рахунок АТ Миколаївобленерго поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 15 000 000,00 грн.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач частково повернув позивачу поворотну безстрокову фінансову допомогу на загальну суму 12 000 000,00 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення від 30.06.2021 №8365 на суму 10 000 000,00 грн та від 12.08.2021 №634 на суму 2 000 000,00 грн.

В подальшому, додатково на адресу АТ Завод Електроважмаш позивачем направлено претензію від 20.10.2021 №01/26-9777 та вимогу від 03.08.2022 №01.01.01/26-2798, в яких зазначав про необхідність термінового поверненні залишку поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 3 000 000,00 грн.

17.12.2021 Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» на адресу позивача направлено лист №01/01-106, в якому повідомлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №1005-р погоджено реорганізацію АТ Завод Електроважмаш шляхом приєднання до АТ «Українські енергетичні машини». 01.12.2021 АТ «Українські енергетичні машини» прийнято рішення про затвердження Договору про приєднання та Передавального акту. Згідно з Договором та на підставі Передавального акту АТ «Завод «Електроважмаш» припинило свою діяльність і передало всі свої активи , зобов`язання , майно , грошові кошти та інші цінності , права та обовязки АТ «Українські енергетичні машини», яке відповідно стало правонаступником АТ «Завод «Електроважмаш». Зважаючи на викладене, АТ «Українські енергетичні машини» було висловлено прохання розглянути можливість продовження терміну повернення фінансової допомоги в сумі 3000000,00 грн до 13.06.2022, що була отримана за договором №б/н від 16.03.2021 та укласти відповідні додаткові угоди.

Листом від 24.02.2022 №01/01-248 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань за Договором про поворотну фінансову допомогу № б/н від 16.03.2021 у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з посиланням на лист Торгово-промислової палати №2024/02.0-7.1.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з АТ «Українські енергетичні машини» заборгованості за договором № б/н від 16.03.2021 та нарахованих фінансових санкцій у вигляді пені, інфляційних втрат та відсотків річних за порушення строку розрахунків за вказаним договором.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, відповідач свої зобов`язання щодо повернення наданої йому за договором суми позики належним чином не виконав, отримані кошти у належному розмірі та строки не повернув, відтак у нього виникла заборгованість перед позивачем щодо повернення грошових коштів у сумі 3 000 000,00 грн.

Втім, доказів, які могли б свідчити про виконання обов`язку про повернення АТ Миколаївобленерго поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 3 000 000,00 грн у строк, встановлений договором,відповідач суду не надав.

Укладений між Акціонерним товариством Миколаївобленерго (надавач) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (отримувач) договірповоротної безвідсоткової фінансової допомоги № б/н від 16.03.2021 у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків.

АТ Миколаївобленерго звернулось до Господарського суду Харківської області з відповідним позовом до АТ «Українські енергетичні машини» 15.05.2023.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції визнав встановленим, що 26.08.2021 Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" () було реорганізовано в Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" () на підставі рішення щодо реорганізації.

За даним кодом ЄДРПОУ в реєстрі міститься запис про Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш", у Графі про дані про юридичних осіб, правонаступником яких є АТ, зазначено про Державне підприємство "Завод "Електроважмаш".

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 1.4. Статуту АТ "Українські енергетичні машини", який міститься у вільному доступі на офіційному сайті АТ "Українські енергетичні машини", Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини" (надалі Товариство) є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Товариства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом".

Як стверджував позивач, на дату подання позову Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" приєднано до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини", до якого перейшли усі зобов`язання Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", у тому числі за спірним договором № б/н від 16.03.2021.

Відповідач, не заперечуючи проти наявності заборгованості за вказаним договором, при цьому вважає, що АТ «Українські енергетичні машини» не є неналежним відповідачем у справі, а судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що на даний час відомості відносно того, що Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" припинено, а АТ «Українські енергетичні машини» є правонаступником останнього, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні; належних доказів щодо припинення АТ "Завод "Електроважмаш", його правонаступників, передавального акту, додаткових угод щодо заміни сторони у договорі позивачем не надано. Вважає, що надавач фінансової допомоги за спірним договором від 16.03.2021 є діючою юридичною особою та може виступати відповідачем у господарських справах та самостійно відповідати по своїм зобов`язанням.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що судом першої інстанції невірно визначено відповідачем у справі АТ «Українські енергетичні машини».

Апеляційний господарський суд зазначає, що процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач тощо).

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права від однієї особи до іншої. Правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи може мати місце у разі коли до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника. Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва, господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №264/5957/17).

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Процесуальне правонаступництво виникає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права. Процесуальне правонаступництво фактично слідує за матеріальним. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Статтею 106 Цивільного кодексу України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано статтею 107 Цивільного кодексу України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.

У разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється.

У вирішенні питань, пов`язаних з таким правонаступництвом, судам необхідно здійснювати аналіз доказів переходу відповідних прав і обов`язків.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі №910/4656/14.

З матеріалів справи вбачається, що договір №б/н від 16.03.2021 укладено між Акціонерним товариством Миколаївобленерго та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш".

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" () було реорганізовано в Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" () на підставі рішення щодо реорганізації на чолі із Буськом Віктором Михайловичем як головою комісії з припинення (номер запису: 068009292).

За даним кодом ЄДРПОУ в реєстрі міститься запис про Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш", у графі про дані про юридичних осіб, правонаступником яких є АТ зазначено Державне підприємство "Завод "Електроважмаш".

26.08.2021 Кабінетом Міністрів України було видано розпорядження №1005-р "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом", відповідно до якого визначено погодитися з пропозицією Фонду державного майна щодо реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (код згідно з ) після завершення перетворення Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" у процесі приватизації шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом" (); Фонду державного майна здійснити комплекс заходів і процедур, пов`язаних із приєднанням Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" до Акціонерного товариства "Турбоатом" відповідно до вимог законодавства".

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 05762269 зареєстрована юридична особа: Акціонерне товариство "Українські енергетичні машини".

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" знаходиться в стані припинення, 17.09.2021, 001089799, шляхом внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

Наказом Фонду державного майна України від 01.12.2021 №2143 "Щодо АТ "Завод "Електроважмаш" ()" затверджено Передавальний акт між АТ "Завод "Електроважмаш" та АТ "Українські енергетичні машини".

Колегія суддів зазначає, що відповідні обставини щодо правонаступництва Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" також були предметом дослідження судів у справі №922/3979/21 на стадії заміни сторони спору (АТ "Завод "Електроважмаш") на його правонаступника АТ "Українські енергетичні машини", на стадії виконання рішення суду та видачі наказу.

У відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З обставин зазначеної справи №922/3979/21, встановленими в ухвалі Господарського суду Харківської області від 25.07.2022, залишеної без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 та постановою Верховного Суду від 16.03.2023, вбачається, що згідно з п. 1 Передавального акту від 01.12.2021 правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків АТ "Завод "Електроважмаш" переходить правонаступнику - АТ "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження даного Передавального акту з 01.12.2021.

Відповідно до п. 4 Передавального акту всі підтверджені належним чином права, обов`язки, зобов`язання АТ "Завод "Електроважмаш", що приєднується, а також права, обов`язки, зобов`язання інших осіб в частині правовідносин з АТ "Завод "Електроважмаш", що приєднується, переходять в повному обсязі до АТ "Українські енергетичні машини" - правонаступника навіть у випадку, якщо вони мали (матимуть) місце після дати складання Передавального акту або з будь-яких причин не були включені в Передавальний акт.

Передавальний акт затверджено АТ "Українські енергетичні машини" та Фондом державного майна України.

Згідно вказаного передавального акту усі активи, зобов`язання, майно, права та обов`язки АТ "Завод "Електроважмаш", що приєднується, передаються товариству-правонаступнику, а саме, АТ "Українські енергетичні машини" в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України з дати затвердження та підписання передавального акта. Крім того, вказаним актом встановлено, що права, обов`язки, зобов`язання інших осіб в частині правовідносин з АТ "Завод "Електроважмаш", що приєднується, переходять в повному обсязі до АТ "Українські енергетичні машини" - правонаступника навіть у випадку, якщо вони мали (матимуть) місце після дати складання Передавального акту або з будь-яких причин не були включені в Передавальний акт.

Протоколом позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" (попередня назва АТ "Турбоатом") від 03.12.2021 №31/2021 та протоколом №4 про підсумки голосування на позачергових загальних зборах (крім кумулятивного голосування) від 03.12.2021 прийнято рішення, зокрема, про затвердження Передавального акту між Акціонерним товариством "Завод "Електроважмаш" та Акціонерним товариством "Українські енергетичні машини" станом на 31.10.2021 року; уповноважено генерального директора Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (з правом передоручення) на підписання передавального акта, затвердженого рішенням цих позачергових загальних зборів.

Також вказаним протоколом прийнято рішення про затвердження договору про приєднання Акціонерного товариства Завод Електроважмаш до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини"; уповноважено генерального директора Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (з правом передоручення) на підписання договору про приєднання Акціонерного товариства Завод Електроважмаш.

Вказані протоколи позачергових загальних зборів із протоколами про підсумки голосування знаходяться у відкритому доступі на офіційному сайтіАТ "Українські енергетичні машини" за посиланням https://ukrenergymachines.com/investors/229/230/8171, https://ukrenergymachines.com/investors/229/231/8169.

Відповідно до п. 1.4 Статуту Акціонерного товариства Українські енергетичні машини (нова редакція), що міститься в матеріалах справи, затверджений позачерговими загальними зборами АТ «Українські енергетичні машини», які відбулись 17.11.2022 (протокол №34 від 28.11.2022) та протоколу річних загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства Українські енергетичні машини, які відбулись 25.04.2023 року, №36 від 01.05.2023, Акціонерне товариство Українські енергетичні машини є правонаступником всіх прав та обов`язків Акціонерного товариства Завод Електроважмаш внаслідок приєднання останнього до Акціонерного товариства Українські енергетичні машини відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №1005-р Про погодження реорганізації Акціонерного товариства Завод Електроважмаш шляхом приєднання до Акціонерного товариства Турбоатом.

Відповідні редакції Статутів знаходиться у вільному доступі на офіційному сайті відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у спірних правовідносинах правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" перейшло правонаступнику - Акціонерному товариству "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження Передавального акту, а саме, з 01.12.2021.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги, що станом на даний час АТ "Завод "Електроважмаш" перебуває "в стані припинення", проте запис про його припинення до вказаного реєстру не внесено, а тому, як вважає апелянт, АТ "Завод "Електроважмаш" є належним відповідачем, колегія суддів зазначає таке.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц (провадження №61-16634сво19) дійшов висновку про те, що у статтях 104 та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.

У частині восьмій статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Водночас при відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №922/347/21, від 16.03.2023 у справі №922/3979/21 та від 08.06.2023 у справі №911/343/22.

Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17.

Суд наголошує, що чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто, при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.

Отже, для вирішення питання щодо можливості процесуального правонаступництва суд у кожному конкретному випадку має аналізувати фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права, зокрема відомості первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення, перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №922/817/18, від 08.02.2023 у справі №910/16900/19, від 18.03.2023 у справі №922/3979/21.

Суд зазначає, що підставою для процесуального правонаступництва особи є встановлення наявності безпосередньо у неї правових підстав її наступництва у відповідних матеріальних правовідносинах, що було встановлено судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення у справі.

У контексті застосування статей 104, 107 Цивільного кодексу України, та беручи до уваги не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, суд вважає, що з моменту складання та затвердження передавального акта обставини щодо завершення/незавершення певних процедур, зокрема, внесення відповідного запису до реєстру, ніяким чином не можуть впливати на обсяг переданих за таким актом прав та обов`язків товариства, що приєднується.

Тож колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що моментом переходу прав та обов`язків до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на правові висновки, викладені у постанові Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 у справі №922/3953/20, в якій заявнику було відмовлено у задоволенні вимог щодо правонаступництва - заміни сторони у зобов`язані з АТ "Завод "Електроважмаш" на АТ "Українські енергетичні машини", колегія суддів зазначає таке.

У вказаній справі суд встановив, що приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються (ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань). Згідно з ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про припинення. Станом на цей час дані щодо припинення юридичної особи АТ "Завод "Електроважмаш" та відповідно про правонаступників в реєстрі відсутні. На даний час АТ "Завод Електроважмаш" знаходиться в стані припинення. Також відсутні відомості у реєстрі відносно того, що АТ "Українські енергетичні машини" є правонаступником АТ "Завод "Електроважмаш". Отже, на даний час відомості відносно того, що АТ "Завод "Електроважмаш" припинено та АТ "Українські енергетичні машини" є правонаступником останнього - в ЄДРПОУ відсутні.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

При цьому, постанова Східного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 у справі №922/3953/20 в касаційному порядку не переглядалася.

Водночас, в силу положень ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах саме Верховного Суду, які враховані апеляційним судом при розгляді даної справи, а не в постанові суду апеляційної інстанції, на яку посилається апелянт.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що питання щодо універсального правонаступництва АТ Українські енергетичні машини щодо прав та обов`язків АТ Завод Електроважмаш з 02.12.2021 - досліджувалося в судових рішеннях у справі №922/3979/21. Зокрема, в постанові Верховного Суду від 18.03.2023 року у справі №922/3979/21 такий висновок був підтверджений, і, в силу положень частини четвертої статті 236 ГПК України підлягає урахуванню.

Матеріали справи не містять спростування встановлених обставин щодо переходу усіх активів, зобов`язань, майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" правонаступнику АТ "Українські енергетичні машини".

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цій частині дійшов правомірного висновку про відхилення доводів відповідача щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Вищенаведеним також спростовуються доводи апелянта, що викладені ним у запереченні проти доказів, використаних судом першої інстанції, що додані до апеляційної скарги. За встановленими у справі обставинами, колегія суддів вважає, що факт правонаступництва від АТ «Завод «Електроважмаш» до АТ «Укренергомашини» є доведеним та не спростований відповідачем належними доказами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Також, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.4 договору №б/н від 16.03.2021 сторони визначили, що при порушені отримувачем строку повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, вказаного у п. 4.1 цього договору, він повинен сплатити на поточний рахунок надавача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від простроченої суми.

З огляду на порушення позивачем вимог п. 6.4 договору, позивачем нараховано до стягнення пеню у сумі 357 726,02 грн за період з 15.06.2021 по 15.12.2021.

Перевіркою вказаного розрахунку встановлено, що він є арифметично правильним, а тому позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено судом першої інстанції та апелянтом такий розрахунок не спростований.

Пунктом 6.3 договору сторони визначили, що при порушенні отримувачем строку повернення поворотної фінансової допомоги, він зобов`язаний сплатити суму поворотної фінансової допомоги з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи наведені положення законодавства та умови договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 189 780,92 грн за період з 15.06.2021 по 26.04.2023 та інфляційні втрати у сумі 1 078 736,68 грн за період з 15.06.2021 по 26.04.2023.

Перевіривши розрахунок позивача щодо здійснених розрахунків, а також періоду нарахування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення на користь позивача 3% річних у сумі 189 780,92 грн та інфляційні у сумі 1 078 736,68 грн.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо нарахування фінансових санкцій за договором. Апелянт вважає, що в даних правовідносинах підставою виникнення господарського зобов`язання є не договір, а передавальний акт від 01.12.21, яким лише встановлено обставини матеріального правонаступництва з 01.12.2021, але за яким строк (термін) виконання боржником обов`язку не був встановлений. В той же час, судом першої інстанції застосовано штрафні санкції з 15.06.2021 за договором №б/н від 16.03.2021, що не збігається з іншими висновками у рішенні, за якими набуття прав та обов`язків для відповідача визнано судом з моменту затвердження 01.12.2021 передавального акту.

Апелянт також вважає, що виходячи з положень ст. 526, 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Оскільки АТ «Укренергомашини» не є стороною у договорі, строки договору, який ним не укладався, на товариство не розповсюджуються.

Вважає, що в даних правовідносинах підставою виникнення господарського зобов`язання є не договір, а передавальний акт від 01.12.21, яким лише встановлено обставини матеріального правонаступництва з 01.12.2021, але за яким строк (термін) виконання боржником обов`язку не був встановлений.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що для вирішення питання щодо можливості процесуального правонаступництва суд у кожному конкретному випадку має аналізувати фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права, зокрема відомості первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення, перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №922/817/18, від 08.02.2023 у справі №910/16900/19, від 18.03.2023 у справі №922/3979/21.

Внаслідок злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17.

Колегія суддів зазначає, що законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника. У разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється.

При відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 922/347/21.

Чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї її сукупності. Тобто, при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.

Як свідчать встановлені обставини у справі, належним відповідачем за даним позовом є AT Українські енергетичні машини, як правонаступник з моменту затвердження Наказом ФДМУ № 2143 від 01.12.2021 передавального акту між AT Завод Електроважмаш та AT Українські енергетичні машини. В той же час, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" () було реорганізовано в Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" () на підставі рішення щодо реорганізації на чолі із Буськом Віктором Михайловичем як головою комісії з припинення (номер запису: 068009292). Таким чином, відбувся перехід прав та обов`язків за договором до іншої особи правонаступника, в даному випадку до відповідача.

За умовами договору №б/н від 16.03.2021, строком повернення безвідсоткової фінансової допомоги є 14.06.2021 і зобов`язання за договором AT Завод Електроважмаш, як правонаступником ДП Завод Електроважмаш (з врахуванням інституту правонаступництва шляхом реорганізації - приєднання) виконані не були, про що, зокрема, свідчить претензія позивача до AT Завод Електроважмаш від 17.06.2021 до ДП Завод Електроважмаш. В подальшому, додатково на адресу АТ Завод Електроважмаш (з врахуванням інституту правонаступництва)позивачем направлено претензію від 20.10.2021 №01/26-9777 та вимогу від 03.08.2022 №01.01.01/26-2798, в яких позивач зазначав про необхідність термінового поверненні залишку поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 3 000 000,00 грн.

17.12.2021 Акціонерним товариством «Українські енергетичні машини» на адресу позивача направлено лист №01/01-106, в якому повідомлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №1005-р погоджено реорганізацію АТ Завод Електроважмаш шляхом приєднання до АТ «Українські енергетичні машини». 01.12.2021 АТ «Українські енергетичні машини» прийнято рішення про затвердження Договору про приєднання та Передавального акту. Згідно з Договором та на підставі Передавального акту АТ «Завод «Електроважмаш» припинило свою діяльність і передало всі свої активи , зобов`язання , майно , грошові кошти та інші цінності , права та обов`язки АТ «Українські енергетичні машини», яке відповідно стало правонаступником АТ «Завод «Електроважмаш». Зважаючи на викладене, АТ «Українські енергетичні машини» було висловлено прохання розглянути можливість продовження терміну повернення фінансової допомоги в сумі 3 000 000,00 грн до 13.06.2022, що була отримана за договором №б/н від 16.03.2021 та укласти відповідні додаткові угоди. в той же час,

Таким чином, у відповідача (з врахуванням інституту правонаступництва) перед позивачем наявна непогашена заборгованість за договором №б/н від 16.03.2021 у розмірі 3 000 000,00 грн, строк виконання якої визначено умовами договору до 14.06.2021. В той же час, колегія суддів відхиляє твердження апелянта стосовно того, що нарахування фінансових санкцій у зв`язку із несвоєчасним погашенням заборгованості має відраховуватись від дати підписання передавального акту, оскільки у п.4.1 договору сторони чітко обумовили строки повернення поворотної фінансової допомоги, а саме 14.06.2021. При цьому, оскільки зобов`язання за спірним договором як ДП Завод Електроважмаш, так в подальшому AT Завод Електроважмаш(з врахуванням інституту правонаступництва шляхом реорганізації - приєднання) виконані не були, а в подальшому перейшли за передавальним актом до відповідача, то такі зобов`язання входять до обсягу прав та обов`язків відповідача, як правонаступника АТ Завод Електроважмаш, про що також обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.Отже, колегія суддів вважає, що з урахуванням умов договору та подальших обставин щодо зміни правонаступника за договором, правомірним є розрахунок фінансових санкцій саме з часу їх невиконання.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив посилання відповідача про те, що строк повернення поворотної фінансової допомоги має відраховуватись від дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як зазначено вище, з метою виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005 "Про погодження реорганізації акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом", наказом Фонду від 01.12.2021 № 2143 "Щодо АТ "Завод "Електроважмаш" ()" було затверджено Передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини", згідно з яким усі активи, зобов`язання, майно, права та обов`язки товариства, що приєднується, передаються товариству-правонаступнику, а саме, АТ "Українські енергетичні машини" в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України з дати затвердження та підписання передавального акта. Із змісту протоколу позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" (попередня назва - АТ "Турбоатом") № 31/2021 від 01.12.2021 вбачається, що було прийнято рішення, зокрема, про затвердження Передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини".

Отже, Передавальний акт затверджено як самою юридичною особою, так і Фондом державного майна України.

Таким чином, твердження відповідача про те, що моментом переходу прав та обов`язків до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтверджено та спростовується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, про що зазначено вище.

В апеляційній скарзі апелянт також вважає, що вимога позивача від 03.08.2022 викликає сумнів у правомірності надання фінансової допомоги товариству ДП «Завод «Електроважмаш», оскільки така допомога надана з порушенням «Порядку здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі затвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» відповідно до постанови КМУ від 03.10.2012 №899 та має наслідками визнання правочину недійсним/нікчемним з моменту його вчинення.

Разом з тим, апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат, тобто в частині стягнення фінансових санкцій. Сума договору не є предметом апеляційного оскарження.

До апеляційної скарги апелянтом додано клопотання про звільнення від господарсько-правової відповідальності.

В обґрунтування клопотання АТ "Українські енергетичні машини" посилається на норми ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, також просить суд звернути увагу на неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань. Також зазначає, що АТ Українські енергетичні машини належить до числа найбільших підприємств світу з проектування та виробництва турбін та генераторів для АЕС, ТЕС, ГЕС та ГАЕС; гідро затворів та насосних станцій для ГЕС та ГАЕС; електродвигунів та електричних машин для залізничного та міського електротранспорту; іншого енергетичного та електричного обладнання.

Повідомляє, що відповідач не отримує ні бюджетного фінансування, ні будь яких дотацій; у зв`язку із тяжкою економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету Держави.

Також посилається на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 16.01.2019 затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності. 26.08.2021 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1005-р доповнено перелік об`єктів великої приватизації державної власності додатковою позицією: 05762269 Акціонерне товариство Турбоатом 75, 22407664. 27.08.2021 відповідно до рішення позачергових загальних зборів, Акціонерне товариство Турбоатом перейменовано у Акціонерне товариство Українські енергетичні машини, у зв`язку з чим, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1228-р від 06.10.2021 в перелік об`єктів приватизації внесені відповідні зміни щодо назви Товариства. Отже, накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, на думку скаржника, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства. Вважає, що кожного разу, коли стягуються надмірні штрафні санкції, це впливає на ділову репутацію боржника, що зумовить погіршення економічного стану боржника під час проведення процедури приватизації державного майна і призведе до економічних наслідків у вигляді упущеної вигоди для Держави України.

Також просить суд врахувати господарську діяльність відповідача, відсутність вини з неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором (який, як зазначає відповідач ним не укладався). Врахувати, що відповідач є стратегічним підприємством, яке віднесено до переліків об`єктів великої приватизації державної власності, відсутність доказів понесення відповідачем збитків внаслідок прострочення оплати, відповідач просить суд апеляційної інстанції , дотримуючись принципу збалансованості, інтересів сторін не допустити того, щоб стягнення з відповідача заявлених сум пені, відсотків річних та інфляційних втрат стало джерелом збагачення позивача (кредитора).

Вважає за справедливе не нараховувати відповідачу пеню, відсотки річних та інфляційні втрати починаючи з 24.02.2022 року за наявності до відповідача форс-мажорних обставин у вигляді бойових дій в Україні та місті Харкові та області, пошкодження та знищення майна.

Про важкий матеріальний стан підприємства через введення воєнного стану апелянт також зазначає в апеляційній скарзі.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

Застосоване у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц міститься висновок, що тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 р. у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 р. у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18 (провадження №12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

Судова колегія вважає, що апелянт, посилаючись на те, що накладення фінансових санкцій зменшує вартість підприємства та негативно впливає на ділову репутацію боржника, не надав належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини, що мають істотне значення для їх зменшення; не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним зобов`язання, невідповідності розміру нарахованих пені, 3% річних наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

В той же час, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що позивач, як господарюючий суб`єкт також вимушений здійснювати свою господарську діяльність в умовах воєнного стану. Неподання позивачем доказів понесених збитків внаслідок невиконання відповідачем договору, не позбавляє позивача сподіватись на належне виконання контрагентом своїх господарських зобов`язань, що сприятиме здійсненню позивачем господарської діяльності в умовах воєнного стану.

Колегія суддів також констатує, що настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни сторона не може своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідач мав довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання зобов`язань сторін. Не є достатнім формальне посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.

Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №922/854/21.

При цьому, колегія суддів враховує, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Стаття 617 Цивільного кодексу України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Сама по собі війна з російською федерацією не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Однак, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання зобов`язання саме за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається що у п. 6.2. договору сторони дійшли згоди про те, що жодна із сторін не несе відповідальності за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, якщо це невиконання чи неналежне виконання зумовлені дією обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). сторона, для якої склались форс-мажорні обставини , зобов`язана не пізніше п`яти календарних днів з дати настання таких обставин повідомити у письмовій формі іншу сторону.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з цим, зобов`язання щодо повернення залишку коштів поворотної безвідсоткової фінансової допомоги в сумі 3 000 000,00 грн за договором від 16.03.2021 виникли ще 15.06.2021. Тому, настання форс-мажорних обставин з 24.02.2022 не могли вплинути на виконання зобов`язань за договором №б/н від 16.03.2021, тобто які виникли у 2021 році.

Крім того, розв`язання повномасштабної збройної агресії та введення воєнного стану є виключними важкими обставинами, які у рівній мірі впливають на обидві сторони спору. Втім, відповідачем не доведено прямого причино-наслідкового зв`язку між неповерненням залишку коштів поворотної безвідсоткової фінансової допомоги за договором від 16.03.2021 та війною в Україні.

Колегія суддів зазначає, що сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє відповідача від обов`язків виконати умови договору та від відповідальності за порушення зобов`язань. Засвідчення форс-мажорних обставин загальним листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не може бути автоматичною підставою для відтермінування виконання зобов`язань та звільнення від відповідальності за порушення виконання зобов`язань. При цьому стороною договору має бути підтверджено не тільки факт настання форс-мажорних обставин, а також і їхню здатність впливати на реальну можливість виконання конкретних зобов`язань.

Колегія суддів також враховує, що Велика Палата у справі № 902/417/18 допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 % і її явної невідповідності принципу справедливості.

Проте, у даній справі, відсотки річних заявлено до стягнення у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 ЦК України) - 3 %. Судом не встановлено відповідних до справи № 902/417/18 обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних.

При цьому, у справі № 902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду не було викладено висновків щодо можливості зменшення розміру інфляційних втрат.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судова колегія зауважує, що нормами чинного законодавства не передбачено повноважень суду на зменшення розміру інфляційних втрат.

Оскільки нарахування інфляційних втрат є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, та їх розмір не підлягає зміні за домовленістю сторін, а порядок їх нарахування є чітко регламентованим, судова колегія вважає, що зменшення розміру інфляційних втрат порушує права кредитора та робить його уразливим від знецінення грошових коштів, виплату яких затримує боржник.

Наведені відповідачем підстави для зменшення пені та 3 % річних без встановлення судом виключних (надзвичайних) обставин та за відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження таких підстав, не можуть бути підставою для зменшення фінансових санкцій. З урахуванням викладеного колегія суддів залишає клопотання відповідача про звільнення від стягнення інфляційних втрат, пені та 3% річних без задоволення, як такого, що в частині звільнення від стягнення пені та 3% річних не підтверджено належними у справі доказами. В частині звільнення від інфляційних втрат як такого, що не узгоджується з приписами законодавства.

Колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду судового рішення судом було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи, наведені апелянтом не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не свідчать про допущення будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення. Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване судове рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українські енергетичні машини залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі №922/2059/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.10.2023

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко