АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гулідової Анжели Володимирівни

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2023

по справі №916/1/23

за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком"

до Фізичної особи-підприємця Гулідової Анжели Володимирівни

про стягнення 95392,89 грн

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Гулідової Анжели Володимирівни про стягнення 95392,89 грн. заборгованості за договорами оренди нерухомого майна.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладених між сторонами договорів оренди нерухомого майна від 31.08.2021 №51Е100-1141/21, від 17.06.2021 №51Е100-824/21, від 17.06.2021 №51Е100-825/21 в частині здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.05.2023 по справі №916/1/23 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 82419 грн 41 коп основного боргу, 12225 грн 92 коп пені, 747 грн 56 коп 3% річних та 2684 грн 00 коп судового збору.

В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд, з посиланням на умови укладених між сторонами договорів оренди, встановив неналежне виконання відповідачем взятих на себе обов`язків за договорами, а саме несвоєчасну сплату орендних платежів, що призвело до виникнення заборгованості за користування майном.

Наданий позивачем розрахунок пені та трьох відсотків річних, на думку суду першої інстанції, здійснені належним чином, є арифметично правильними, а тому судом місцевим господарським судом вимоги в цій частині задоволено у повному обсязі.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2023 та винести постанову про відмову АТ Укртелеком в особі Одеської філії Акціонерного товариства Укртелеком у задоволенні позовної заяви про стягнення боргу в розмірі 95392,89 грн з ФОП Гулідової Анжели Володимирівни.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду винесено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з огляду на таке.

Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги наявність форс-мажорних обставин, а саме запровадження на всій території України воєнного стану через військову агресію рф проти України, що є загальновідомим фактом, та відповідно звільняє сторону від відповідальності за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань.

Скаржник наголошує на тому, що згідно з поданим відповідачем листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили): військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою/введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу президента України від 24 лютого 2022 року №6412022 "Про введення воєнного стану в України", які призвели до унеможливлення виконання відповідачем договорів оренди.

Однак, на думку апелянта, судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення такі обставини не були взяті до уваги.

Наголошує скаржник й на тому, що відповідачем було зроблено в орендованих приміщеннях ремонт, який є коштовнішим ніж та сума боргу яка була стягнута судом першої інстанції, а тому суд фактично позбавив відповідача не тільки орендованих приміщень, а ще й вкладених нею коштів в таке майно.

До того ж, як стверджує апелянт, позивач безпідставно нарахував, а суд першої інстанції стягнув штрафні санкції за прострочення зі сплати орендних платежів, не врахувавши при цьому доводів відповідача про припинення підприємницької діяльності, відсутність доходу та наявність форс-мажорних обставин.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження по справі №916/1/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гулідової Анжели Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2023 та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 31.08.2021 між Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гулідовою Анжелою Володимирівною (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна №51Е100-1141/21 (т.1 а.с.13-25), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування наступне майно - нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ніжинська, на першому поверсі 3-поверхового будинку №44 корпус А, загальною площею 90,9 кв.м., для використання у якості офісу (п.1.1, 1.1.1).

Передача Орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі (п.2.1).

В розділі 3 сторони дійшли згоди щодо орендної плати та умов розрахунку.

Так за користування Орендованим майном Орендар зобов`язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату, що складається з: плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 130,95 грн. за 1 кв.м. за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 15327,44 грн. за 90,9 кв.м. за місяць; плати за надання Орендодавцем послуг з утримання Орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у додатку №2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором) (п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2).

Будь-які грошові зобов`язання Орендаря перед Орендодавцем за цим Договором забезпечуються грошовою заставою у розмірі 18547,43 грн. При закінченні строку дії Договору сума застави за рішенням Орендодавця може бути зарахована в рахунок оплати платежів, належних з Орендаря на дату повернення Орендованого майна з користування (як правило, на оплату послуг з утримання Орендованого майна) (п.3.10).

Згідно з п.11.1, Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 31.07.2024 включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

01.09.2021 за Актом приймання-передачі (т.1 а.с.26) Орендодавцем передано Орендарю у користування нерухоме майно відповідно до умов Договору від 31.08.2021.

Також, 17.06.2021 між Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гулідовою Анжелою Володимирівною (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна №51Е100-824/21 (т.1 а.с.43-49), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування наступне майно - нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ніжинська, на першому поверсі 3-поверхового будинку №44 корпус А, загальною площею 41,2 кв.м., для використання у якості офісу (п.1.1, 1.1.1).

Передача Орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі (п.2.1).

За користування Орендованим майном Орендар зобов`язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату, що складається з: плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 175,98 грн. за 1 кв.м. за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 9143,92 грн. за 41,2 кв.м. за місяць; плати за надання Орендодавцем послуг з утримання Орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у додатку №2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором) (п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2).

Будь-які грошові зобов`язання Орендаря перед Орендодавцем за цим Договором забезпечуються грошовою заставою у розмірі 11064,36 грн. При закінченні строку дії Договору сума застави за рішенням Орендодавця може бути зарахована в рахунок оплати платежів, належних з Орендаря на дату повернення Орендованого майна з користування (як правило, на оплату послуг з утримання Орендованого майна) (п.3.10).

Згідно з п.11.1, Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 30.04.2024 включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

За Актом приймання-передачі (т.1 а.с.49-зворот) Орендодавцем передано Орендарю у користування нерухоме майно відповідно до умов Договору від 17.06.2021.

Крім того, 17.06.2021 між Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Одеської філії АТ "Укртелеком" (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Гулідовою Анжелою Володимирівною (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна №51Е100-825/21 (т.1 а.с.56-68), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування наступне майно - нерухоме майно, розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Ніжинська, на першому поверсі 3-поверхового будинку №44 корпус А, загальною площею 14,3 кв.м., для використання у якості офісу (п.1.1, 1.1.1).

Передача Орендованого майна в користування здійснюється за актом приймання-передачі (п.2.1).

За користування Орендованим майном Орендар зобов`язаний сплачувати Орендодавцю орендну плату, що складається з: плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 201,30 грн. за 1 кв.м. за місяць (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 3509,87 грн. за 14,30 кв.м. за місяць; плати за надання Орендодавцем послуг з утримання Орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у додатку №2 до Договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений Договором) (п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2).

Будь-які грошові зобов`язання Орендаря перед Орендодавцем за цим Договором забезпечуються грошовою заставою у розмірі 4246,87 грн. При закінченні строку дії Договору сума застави за рішенням Орендодавця може бути зарахована в рахунок оплати платежів, належних з Орендаря на дату повернення Орендованого майна з користування (як правило, на оплату послуг з утримання Орендованого майна) (п.3.10).

Згідно з п.11.1, Договір набирає чинності після його підписання Сторонами і діє до 04.06.2024 включно та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

За Актом приймання-передачі від 05.07.2021 (т.1 а.с.69) Орендодавцем передано Орендарю у користування нерухоме майно відповідно до умов Договору від 17.06.2021.

За умовами вказаних договорів:

- розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць. Зважаючи на дату передачі Орендованого майна у користування та дату повернення його з користування, відповідно, перший та/або останній розрахункові періоди можуть бути меншими за календарний місяць. У такому випадку орендна плата нараховується пропорційно кількості календарних днів у відповідному розрахунковому періоді (п.3.6);

- орендна плата сплачується Орендарем щомісяця шляхом її перерахування у безготівковому порядку на банківський рахунок Орендодавця у наступному порядку: орендна плата (за виключенням плати за надання послуг з утримання Орендованого майна) сплачується не пізніше 20 числа розрахункового (поточного) місяця; плата за надання послуг з утримання Орендованого майна сплачується до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.3.7, 3.7.1, 3.7.2);

- орендна плата сплачується на підставі рахунку-акту, що надсилається Орендодавцем Орендарю на його e-mail або за допомогою іншого узгодженого Сторонами електронного сервісу обміну документами. У разі не отримання Орендарем рахунку - акту від Орендодавця Орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата. При цьому, розмір плати за надання послуг з утримання Орендованого майна визначається у розмірі, що дорівнює попередній оплаті за надання таких послуг (з подальшим коригуванням переплати/недоплати Орендодавцем) (п.3.8);

- Орендодавець має право вимагати своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати та інших платежів, передбачених цим Договором (п.5.1);

- Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим Договором (п.5.3.12).

Всі договори підписані уповноваженими представниками сторін без жодних зауважень.

На підставі Договору оренди №51Е100-1141/21 від 31.08.2021 Орендодавцем було виставлено Орендарю рахунки-акти №51008/2202-227 від 28.02.2022 на суму 35431,60 грн., №51008/2203-228 від 31.03.2022 на суму 14430,27 грн., №51008/2205-263 від 31.05.2022 на суму 17489,70 грн. (т.1 а.с.29-31).

Як слідує з означених актів, за період лютий, березень, травень 2022 належною до сплати сумою є 67351,58 грн. Водночас, як зазначає позивач, з урахуванням внесеної відповідачем грошової застави в розмірі 11944,80 грн., яка була зарахована в рахунок погашення заборгованості за вказаний період, залишок належного до сплати боргу складає 55406,78 грн.

20.07.2022 на адресу відповідача було направлено претензію №188-37 (т.1 а.с.27-28) про сплату 55406,78 грн. заборгованості, яка залишена без належного реагування.

За Договором оренди №51Е100-824/21 від 17.06.2021 Орендодавцем було виставлено Орендарю рахунки-акти №51008/2202-226 від 28.02.2022 на суму 9709,03 грн., №51008/2203-227 від 31.03.2022 на суму 4825,10 грн., №51008/2205-262 від 31.05.2022 на суму 9143,92 грн. (т.1 а.с.52-54).

Як слідує з актів, за період лютий, березень, травень 2022 належною до сплати сумою є 24136,64 грн. Водночас, як зазначає позивач, з урахуванням внесеної відповідачем грошової застави в розмірі 11064,36 грн., яка була зарахована в рахунок погашення заборгованості за вказаний період, залишок належного до сплати боргу складає 13072,28 грн.

20.07.2022 на адресу відповідача було направлено претензію №183-37 (т.1 а.с.50-51) про сплату 13072,28 грн. заборгованості, яка залишена без належного реагування.

На підставі Договору оренди №51Е100-825/21 від 17.06.2021 Орендодавцем було виставлено Орендарю рахунки-акти №51008/2202-54 від 28.02.2022 на суму 10190,69 грн., №51008/2203-55 від 31.03.2022 на суму 1797,05 грн., №51008/2205-260 від 31.05.2022 на суму 3509,87 грн. (т.1 а.с.72-74).

Як слідує з означених актів, за період лютий, березень, травень 2022 належною до сплати сумою є 15497,54 грн. Водночас, як зазначає позивач, з урахуванням внесеної відповідачем грошової застави в розмірі 1557,25 грн., яка була зарахована в рахунок погашення заборгованості за вказаний період, залишок належного до сплати боргу складає 13940,35 грн.

20.07.2022 на адресу відповідача було направлено претензію №184-37 (т.1 а.с.70-71) про сплату 13940,35 грн. заборгованості, яка залишена без задоволення та належного реагування.

З огляду на те, що відповідачем не було сплачено існуючу заборгованість за договорами оренди, позивач звернувся із даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, за умовам укладених між сторонами договорів, позивач взяв на себе зобов`язання передати майно в оренду відповідачеві, а відповідач взяв на себе зобов`язання зі сплати орендної плати в порядку та у розмірі, що встановлені укладеними між сторонами договорами оренди.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов укладених між сторонами договорів оренди, позивач передав, а відповідач прийняв орендоване майно, відповідно у відповідач виник обов`язок щодо сплати орендних платежів за користування таким майно.

Для сплати орендної плати за Договором оренди №51Е100-1141/21 від 31.08.2021 Орендарю виставлено рахунки-акти №51008/2202-227 від 28.02.2022 на суму 35431,60 грн., №51008/2203-228 від 31.03.2022 на суму 14430,27 грн., №51008/2205-263 від 31.05.2022 на суму 17489,70 грн.

За рахунок грошової застави в 11944,80 грн., яка була зарахована в рахунок погашення заборгованості за вказаний період, залишок належного до сплати боргу складає 55406,78 грн.

За Договором оренди №51Е100-824/21 від 17.06.2021 Орендарю виставлено рахунки-акти №51008/2202-226 від 28.02.2022 на суму 9709,03 грн., №51008/2203-227 від 31.03.2022 на суму 4825,10 грн., №51008/2205-262 від 31.05.2022 на суму 9143,92 грн.

За рахунок грошової застави в розмірі 11064,36 грн., яка була зарахована в рахунок погашення заборгованості за вказаний період, залишок належного до сплати боргу складає 13072,28 грн.

На підставі Договору оренди №51Е100-825/21 від 17.06.2021 Орендарю виставлено рахунки-акти №51008/2202-54 від 28.02.2022 на суму 10190,69 грн., №51008/2203-55 від 31.03.2022 на суму 1797,05 грн., №51008/2205-260 від 31.05.2022 на суму 3509,87 грн.

За рахунок грошової застави в розмірі 1557,25 грн., яка була зарахована в рахунок погашення заборгованості за вказаний період, залишок належного до сплати боргу складає 13940,35 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості з орендної плати складає 82419,41 грн., яка боржником не сплачена, що не заперечується відповідачем.

Відтак, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 82419,41 грн. за період лютий, березень, травень 2022 року за договорами оренди нерухомого майна від 31.08.2021 №51Е100-1141/21, від 17.06.2021 №51Е100-824/21, від 17.06.2021 №51Е100-825/21 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем та стягнутих судом першої інстанції 12225 грн 92 коп пені та 747 грн 56 коп 3% річних, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та трьох процентів річних, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що останній є вірним, здійснений з урахуванням сум та періодів прострочення, а також є арифметично правильним.

З огляду на що, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин, зокрема запровадження на території України воєнного стану, що призвело до важкого матеріального стану відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Колегія суддів зауважує, що незадовільний фінансовий стан не є підставою для звільнення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань при здійсненні своєї господарської діяльності або не є підставою для отримання пільг щодо зменшення обсягу відповідальності за невиконання своїх зобов`язань.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та пункту 3.1 Регламенту ТПП(2) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №922/854/21.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

В свою чергу, відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності форс-мажорних обставин у взаємовідносинах з позивачем за укладеними між сторонами договорами оренди, згідно з статтями 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, не було вказано й обґрунтованих причинно-наслідкових зав`язків між введенням воєнного стану в Україні 24.02.2022 та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за названим договором.

До того ж, слід відзначити, що відповідач, у разі не можливості використання орендованих приміщень, не була позбавлена можливості відмовилась від укладених з позивачем договорів оренди, однак, як свідчать наявні матеріали справи таких дій не вчинила.

Також, слід зазначити, що відповідно до 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", виключною компетенцією засвідчувати зазначену подію наділена Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) та її регіональні підрозділи.

Зважаючи на вищевикладене, саме сертифікат ТПП України підтверджує період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і є належним доказом, який підтверджує неможливість належного виконання відповідачем своїх зобов`язань внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Однак, такого сертифікату відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду надано не було.

Щодо посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, колегія суддів зазначає таке.

Загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 (адресований всім, кого це стосується) щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання відповідача (оплати поставленого товару), тоді як доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

Разом з тим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Відтак, відповідачем не надано належних доказів настання саме у нього форс-мажорних обставин (сертифікат ТПП України).

Крім того, обставини, засвідчені Торгово-промисловою палатою України у листі від 28.02.2022, стосуються не лише відповідача, а також позивача, та ставлять їх в однакові умови здійснення підприємницької діяльності.

При цьому Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п. 75-77 постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; п. 5.19-5.21 постанови КГС ВС від 21.09.2022 у справі № 911/589/21; п. 47 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 904/6463/14; п. 44 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Відтак, для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (п. 52 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі №927/25/21).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено наявності у нього правових підстав для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта з приводу припинення нею господарської діяльності, оскільки згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП Гулідової А.В. не знаходиться у стані припинення, а отже продовжує здійснення підприємницької діяльності.

Щодо посилання апелянта на те, що відповідачем було зроблено в орендованих приміщеннях ремонт, який є коштовнішим ніж та сума боргу яка була стягнута судом першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

З огляду на наведені законодавчі приписи, відповідач має право на врегулювання з власником орендованого майна правовідносин щодо здійснених нею поліпшень орендованих приміщень в передбаченому законом порядку.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2023 у справі №916/1/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання судового рішення є 16.10.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.