ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3143/23

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Глуховецький О.С. на підставі довіреності;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика до фізичної особи-підприємця Марченко Тетяни Валеріївни про стягнення 398 198,26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика (далі по тексту ТОВ „Бізнес позика) звернулось до господарського суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Марченко Тетяни Валеріївни (далі по тексту ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 398 198,26 грн., яка складається із прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 102 095,84 грн., прострочених платежів по процентах у розмірі 296 102,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за договором про надання кредиту №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів. ТОВ „Бізнес позика наголошено, що кредитний договір та додаткові угоди до нього були укладені сторонами відповідно до вимог Закону України „Про електронну комерцію, а саме шляхом його підписання з боку відповідача електронним одноразовим ідентифікатором, направленим на мобільний номер телефону ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.07.2023р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. При цьому, судом за клопотанням ТОВ „Бізнес позика було витребувано у АТ КБ „Приватбанк докази, необхідні для розгляду даного спору.

ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд судом даного спору шляхом направлення ухвал на її адресу місцезнаходження, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 . Крім того, додатково ухвали суду були направлені на електронну пошту відповідача, яка також була вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, направлені на адресу відповідача ухвали були повернуті до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд судом даного спору. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

28.07.2021р. між ТОВ „Бізнес позика (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір про надання кредиту №175604-ОД1-002, відповідно до п. 1 якого Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 92 000,00 грн., а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

У п. 1 кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. наведені наступні умови надання кредиту: строк кредиту - 24 тижні; процентна ставка - в день 1,08079146, фіксована; комісія за надання кредиту - 13 800,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту - 92 000,00 грн.; термін дії договору - до 12.01.2022р.; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 230 040,00 грн.; цілі кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької господарської діяльності незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності; кредит не є споживчим кредитом.

Відповідно до п. 2 кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Графік платежів викладений у п. 3 кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. та містить наступні відомості: дату операції, залишок по основній сумі кредиту; проценти за користування кредитом; частковий платіж основної суми; комісію за надання кредиту; загальний платіж.

Кредитний договір №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором. Слід зазначити, у договору вказана інформація щодо Позичальника, а саме: місце проживання, паспортні дані, ідентифікаційний код.

ТОВ „Бізнес позика надано суду Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям, затверджені наказом директора товариства №10-ОД від 22.06.2021р.

На підтвердження факту перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 позивачем було надано суду платіжне доручення №30193 від 28.07.2021р. на суму 92 000,00 грн., у призначенні платежу якого вказано: перерахування коштів згідно кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р.

07.10.2021р. між ТОВ „Бізнес позика та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р., відповідно до п. 1 якого Кредитодавець та Позичальник підтверджують, що станом на 07.10.2021 р. сума неповернутого Позичальником кредиту становить 79 442,55 грн.

Згідно з п. 2 додаткової угоди №1 від 07.10.2021р. до договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. Кредитодавець та Позичальник домовились, що після укладення додаткової угоди: кредит збільшується на 27 000,00 грн. та Кредитодавець на умовах викладених у договорі, збільшує суму кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми кредиту та зобов`язується повернути кредит збільшений на 27 000,00 грн. у строки та на умовах викладених у договорі. Після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого (відповідно до договору та додаткової угоди) та неповернутого Позичальником кредиту складатиме 106 442,55 грн.

Відповідно до п. п. 3-6 додаткової угоди №1 від 07.10.2021р. до договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. сторони дійшли згоди продовжити строк кредиту на 71 днів та продовжити термін дії договору до 24.03.2022р. Після укладення додаткової угоди та збільшення суми кредиту: загальна сума отриманого кредиту становить: 106 442,55 грн. (п.1 та п.2.1 Додаткової угоди); орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 245 287,82 грн., комісія за зміну умов договору: 4 050,00 грн.

У п. 7 додаткової угоди №1 від 07.10.2021р. до договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. сторонами було викладено графік платежів у новій редакції, відповідно до якої Позинальник має у повному обсязі повернути кредит та сплатити проценти 24.03.2022р.

Додаткова угода №1 від 07.10.2021р. до договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. також підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

На підтвердження факту перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 позивачем було надано суду платіжне доручення №32535 від 07.10.2021р. на суму 27 000,00 грн., у призначенні платежу якого вказано: перерахування коштів згідно дод. угоди №1 від 07.10.2021р. до кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р.

Додатковою угодою №2 від 21.11.2021р. до кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. сторонами було продовжено строк дії договору до 03.07.2022р.

Додатковою угодою №3 від 21.11.2021р. до кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. сторонами було продовжено строк дії договору до 13.10.2022р.

Додаткові угоди №2, №3 до кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. також були підписані ОСОБА_1 одноразовими ідентифікаторами.

Слід зазначити, що ТОВ „Бізнес позика на підтвердження факту укладення кредитного договору та додаткових угод до нього в інформаційно-телекомунікаційній платформі товариства, було надано суду довідки, підписані представником, у яких відображено форму послідовності дій Клієнта, вчинених для укладення договору.

Згідно інформаційних довідок, виданих ТОВ „Платежі онлайн, ОСОБА_1 здійснювала погашення кредиту на веб-сайті ТОВ „Бізнес позика /т. 1, а. с. 37-71/.

14.08.2023р. до суду від АТ КБ „Приватбанк на виконання ухвали від 24.07.2023р. було повідомлено, що банківська картка № НОМЕР_1 (на яку позивач перерахував грошові кошти) дійсно була видана ОСОБА_1 .

При цьому, АТ КБ „Приватбанк було надано суду виписку по рахунку відповідача за період з 28.07.2021р. по 07.10.2022р., з якої, зокрема, вбачається, що на рахунок відповідача 28.07.2021р. від ТОВ „Бізнес позика надійшли грошові кошти у розмірі 92 000,00 грн.; 07.10.2021р. на рахунок відповідача від ТОВ „Бізнес позика надійшли грошові кошти у розмірі 27 000,00 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про електронну комерцію № 675-VIII від 03.09.2015р. електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

В силу вимог ст. 12 Закону України „Про електронну комерцію якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 28.07.2021р. між ТОВ „Бізнес позика та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №175604-ОД1-002, який був укладений у електронній формі та підписаний, зокрема, відповідачем одноразовим ідентифікатором.

При цьому, на виконання зобов`язань за кредитним договором та додатковою угодою до договору ТОВ „Бізнес позика було 28.07.2021р. перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 92 000,00 грн., 07.10.2021р. перераховано грошові кошти у розмірі 27 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та випискою по банківському рахунку відповідача, наданою АТ КБ „Приватбанк на виконання ухвали від 24.07.2023р. про витребування доказів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення зобов`язань, прийнятих на себе за умовами кредитного договору №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р. та додаткових угод до нього ОСОБА_1 не повернула у повному обсязі кредитні кошти та не сплатила проценти за їх користуванням у строк до 13.10.2022р., що і стало підставою для звернення позивача до суду із даними позовними вимогами.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №175604-ОД1-002 від 28.07.2021р., господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „Бізнес позика позовних вимог шляхом присудження до стягнення із відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 102 095,84 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 296 102,42 грн., які були нараховані позивачем по 13.10.2022р.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика до фізичної особи-підприємця Марченко Тетяни Валеріївни позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 102 095,84 грн., заборгованість по процентам у розмірі 296 102,42 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідачів відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами витрат на правову допомогу, клопотання про розподіл яких було заявлено позивачем, господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги від 25.11.2022р., укладений між позивачем та АО «Правовий баланс»; рахунок-фактуру №Р-00000054 від 03.07.2023р. на суму 7 500,00 грн., виставлений позивачу; акт приймання-передачі наданих послуг від 03.07.2023р., підписаний позивачем та АО «Правовий баланс» за допомогою кваліфікованих електронних підписів, згідно якого вартість наданої правової допомоги з підготування позовної заяви про стягнення заборгованості із фізичної особи-підприємця Марченко Тетяни Валеріївни складає 7500,00 грн.; платіжну інструкцію №507 від 03.07.2023р. на суму 7500,00 грн., яка підтверджує оплату позивачем наданої правової допомоги.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Ці висновки було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

За результатами надання оцінки заявленому позивачем клопотанню про розподіл витрат на правову допомогу, суд доходить висновку, що надання правової допомоги у вигляді написання позовної заяви, вартість якої оцінена сторонами у розмірі 7500,00 грн. є співмірним із складністю справи та ціною позову.

З викладених обставин господарський суд, враховуючи ненадходження від відповідача клопотання про зменшення заявлених позивачем до стягнення витрат, дійшов висновку про наявність підстав для присудження до стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240, ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Марченко Тетяни Валеріївни / АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Бізнес позика /01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ідентифікаційний код 41084239/ заборгованість по тілу кредиту у розмірі 102 095,84 грн. /сто дві тисячі дев`яносто п`ять грн. 84 коп./, заборгованість по процентам у розмірі 296 102,42 грн. /двісті дев`яносто шість тисяч сто дві грн. 42 коп./, судовий збір у розмірі 5 972,97 грн. /п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві грн. 97 коп./, витрати на правову допомогу у розмірі 7 500,00 грн. /сім тисяч п`ятсот грн.. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2023 р.

Суддя С.П. Желєзна