За заявою Приватного акціонерного товариства ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ
про відшкодування витрат на правничу допомогу
за позовом Приватного акціонерного товариства ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ
до Комунального підприємства КИЇВПАСТРАНС
про стягнення 46 190,28 грн
Суддя Удалова О.Г.
без виклику представників сторін
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства КИЇВПАСТРАНС (далі відповідач) про стягнення 46 190,28 грн, з яких 41 777,84 грн втрати від інфляції та 4 412,44 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати недоврахованої вартості електричної енергії за період з 30.12.2021 по 06.09.2022 у встановлений законодавством строк.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2023 позовні вимоги задоволено повністю.

06.10.2023 від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу, в частині розподілу витрат на правничу допомогу, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

При цьому 15.08.2023 відповідачем, під час розгляду даної справи, подано заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, в якій останній, посилаючись на норми процесуального законодавства, просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 316,00 грн.

Вказана заява позивача мотивована тим, що, на переконання відповідача, задоволенню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023, що становить 2 684,00 грн, оскільки фактично позивачем здійснено написання позовної заяви, що, в свою чергу не потребувало збирання додаткових доказів, проведення експертизи, направлення запитів, виклику свідків, дана справа не може відноситись до категорії складних, відтак витрати в розмірі 10 000,00 грн, які зазначені в попередньому (орієнтованому) розрахунку, є значно завищеними та необґрунтованими.

Як вбачається з даних трекінгу відстеження-пересилання поштових відправлень, поштове відправлення за № 053, яким відповідачу направлено заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, отримано відповідачем 10.10.2023.

Інших заяв, клопотань чи письмових пояснень сторонами не подавалось.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Приймаючи додаткове рішення у справі № 910/11076/23, суд виходив з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вказано вище, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У позовній заяві позивачем наведено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, згідно з яким вартість професійної правничої допомоги зазначена у фіксованому розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову:

- копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8781/10 від 07.02.2020;

- довіреність представника адвоката Кирищука В.П. № 76/2023 від 22.03.2023, яким підготовлено та підписано позовну заяву;

- договір № 308-20 від 25.04.2020, укладений між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Перший радник»;

- додаткову угоду № 2 від 30.12.2020;

- додаткову угоду № 3 від 28.04.2021;

- додаткову угоду № 4 від 24.12.2021;

- додаткову угоду № 6 від 19.12.2022.

Крім того, з заявою про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем надано акт № 274 від 02.10.2022 на суму 10 000,00 грн

Судом встановлено, що представник позивача Кирищук В.П. є адвокатом, що підтверджується відомостями, які розміщені в Єдиному реєстрі адвокатів України, свідоцтвом серії КС № 8781/10 від 07.02.2020, копія якого додана до матеріалів справи.

Згідно з п. 1.1 договору № 308-20 від 25.04.2020, виконавець (АО «Перший радник») зобов`язується надавати клієнту (позивачу) правову допомогу (далі - послуги) за окремими письмовими чи усними дорученнями останнього.

Як погоджено сторонами в п. 4.2 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2021), розмір гонорару, який має сплатити клієнт, визначається згідно з актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правова допомога. Розмір гонорару може бути змінений за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 4.6 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2021) оплата наданих послуг та компенсація витрат здійснюється клієнтом за фактом їх надання (понесення) на підставі погоджених та підписаних сторонами актів наданих послуг впродовж 15 календарних днів, з моменту вступу рішенням суду по справі, в межах якої надавалась правова допомога, в законну силу.

Укладеними між сторонами додатковими угодами строк дії договору № 308-20 неодноразово продовжувався.

Так, додатковою угодою № 6 від 19.12.2022 строк дії договору продовжено до 31.12.2023.

02.10.2023 між позивачем та АО «Перший радник» підписано акт приймання-передачі, згідно з яким вартість наданої правової допомоги склала 10 000,00 грн.

Крім того, як вбачається з вказаного акту, сторонами погоджено про надання правової допомоги у справі № 910/11076/23, зокрема, щодо:

- збору доказів по справі, визначення засобів доказування, роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та узгодження її з клієнтом;

- підготовки, формування та подання позовної заяви від 06.07.2023 № 3/06/779 про стягнення 3% річних в розмірі 4 412,44 грн та інфляційних втрат у розмірі 41 777,84 грн за невиконання рішення суду по справі № 910/22046/22;

- підготовки заяви від 02.10.2023 № 3/06/801 про відшкодування витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення суду.

Виконавцем вказаних послуг згідно з вказаним актом визначено Кирищука В.П.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 Послуги. Загальні положення підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи"

У вказаній постанові колегія суддів вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідачем під час розгляду справи (до ухвалення рішення) подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому сторона просить відмовити в покладенні на відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 316,00 грн.

Заперечення відповідача щодо покладення на нього 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу обґрунтовані тим, що вказана справа не відноситься до категорії складних, а відтак витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є завищеними те необґрунтованими, у зв`язку з чим відповідач просить зменшити розмір витрат до 2 684,00 грн (одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Щодо вказаних заперечень відповідача суд зазначає таке.

Так, заявлені до відшкодування витрати в розмірі 10 000,00 грн погоджені сторонами в акті від 02.10.2023, таку ж суму заявлено в попередньому орієнтованому розрахунку суми судових витрат, проте такі витрати становлять більше 20% від заявленої у даній справі ціни позову.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що дана справа не є складною, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення у справі № 910/22046/21 від 19.05.2022 щодо сплати вартості недорахованої електричної енергії, розмір якої й встановлено вказаним рішенням.

Фактично підготовка даного позову та розрахунок заявлених вимог здійснено математично-розрахунковим способом, що не потребує кваліфікованих знань в галузі права для надання правничої допомоги.

Також судом враховано, що під час розгляду даної справи відповідачем не подавалось заперечень, що б потребувало для позивача написання інших заяв по суті (відповіді на відзив, письмових пояснень, заперечень тощо).

Крім того, суд зазначає, що п.п. 1, 2, які вказані в акті № 274 від 02.10.2023, підписаному між позивачем та АО «Перший радник», фактично дублюють один одного, оскільки без збору доказів та визначення засобів доказування неможливим є написання позовної заяви. Написання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу є правом, наданим процесуальним законодавством позивачу, проте, позивач не був обмежений в праві заявити такі витрати з наданням відповідних доказів в позовній заяві або до ухвалення рішення суду у справі, оскільки, як вказувалось вище, інших дій, крім написання позовної заяви, позивачем під час розгляду справи не вчинялось.

Таким чином, з урахуванням зазначеного та критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд зазначає, що заявлені до стягнення витрати в розмір 10 000,00 грн не відповідають критеріям розумності, оскільки не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, при тому, що їх відшкодування матиме надмірний характер для відповідача, а тому, з урахуванням зазначеного, заявлені позивачем до стягнення витрати в розмірі 10 000,00 грн. є такими, що створюють надмірний тягар для відповідача.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав покладення заявлених позивачем до стягнення витрат у розмірі 10 000,00 грн на відповідача у даній справі, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат до 5 000,00 грн.

За вказаних обставин, суд вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню в розмірі 5 000,00 грн, відповідно у вимозі про покладення на відповідача витрат в розмірі 5 000,00 грн суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу в справі № 910/11076/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства КИЇВПАСТРАНС (04070, м. Київ, вул. Набережне Шосе, 2, код 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20, код 41946011) витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисячі грн 00 коп.).

3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення підписано 20.10.2023.

Суддя О.Г. Удалова