ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2023 р. Справа№ 910/10554/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Зорі В.С.

за участю представнкиів сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Деко Люкс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023

у справі № 910/10554/22 (суддя А. Пукас)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даніком Груп»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Деко Люкс»;

2) ОСОБА_1

про стягнення 18 886, 98 доларів США та 93 035, 97 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Даніком Груп» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деко Люкс» та ОСОБА_1 , в якому Позивач просить суд стягнути солідарно з Відповідачів основний борг у гривнях по офіційному курсу НБУ на дату прийняття судового рішення по справі, що еквівалентно 18 886, 98 доларів США та 3 % річних в розмірі 93 035, 97 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що підставі договору про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.11.2020 (далі за текстом - Договір про заміну кредитора) здійснена заміна кредитора з ТОВ «ДДК Люкс» на ТОВ «Даніком Груп» у зобов`язаннях, які виникли на підставі договорів № 08/06/18-ФД від 08.06.2018 та № 14/08/18-ФД від 14.08.2018 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.

Враховуючи вказані обставини, Позивач зазначав, що він є новим кредитором по відношенню до Відповідачів, а у останніх існує заборгованість в розмірі 18 886, 98 доларів США, строк повернення яких минув 08.12.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 провадження у справі 910/10554/22 в частині суми основного боргу в розмірі 22 000, 00 грн, що станом на 13.12.2022 є еквівалентним 601, 59 доларам США - закрито; позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Даніком Груп» - задовольнено; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Деко Люкс» та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даніком Груп» основний борг в розмірі 668 696 грн 71 коп. по офіційному курсу НБУ на дату приймання даного судового рішення, що еквівалентно 18 285 доларів США 39 центів, 3 % річних в розмірі 93 035 грн 97 коп. та судовий збір в розмірі 11 755 грн 99 коп., витрати на професійну правничу допомогу покладено на Позивача.

Задовольнючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підставі договору про заміну кредитора у зобов`язанні за договором № 08/06/18-ФД від 08.06.2018 та № 14/08/18-ФД від 14.08.2018, а також враховуючи забезпечення такого виконання Відповідачем-2 порукою, як новий кредитор набув право грошової вимоги до відповідачів у розмірі 18 886, 98 доларів США, що станом на 10.10.2022 по курсу НБУ (36, 57 грн) становить 690696, 86 грн., яка частково оплачена відповідачем 1, тож відповідачі, як боржники, які не виконали грошове зобов`язання, мають сплатити суму боргу з урахуванням 3 процентів річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач-1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста 23.01.2023 у справі № 910/10554/22 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не повно з`ясовано всі фактичні обставини справи та недосліжено докази, що мають значення для справи.

Апелянт зазначав, що в силу положень ч.3 ст.720 ЦК України ТОВ «ДДК Люкс» не мало право на дарування (безоплатну передачу) майнових прав за договорами, тобто позивач не набув право вимоги до відповідачів на підставі договору про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.11.2020, оскільки модельний статут, затверджений постановою КМУ від 27.03.2019 № 367 прямо не встановлює права товариства на укладення договору дарування, тоді як жодного дозволу на укладення договору про заміну кредитора зігальні збори не приймали.

Крім того, матеріали справи не містять доказів перерахування первісним кредитором грошових коштів за договорами, а висновки суду першої інстанції про незаперечення відповідачами зазначених обставин є хибними, оскільки визнання обставин учасниками справи зазначається у заявах по суті справи, які до суду першої інстанції не подавались, у звязку з неповідомленням відповідачів відносно розгляду справи у суді.

Також апелянт зазначає, що за договором про заміну кредитора передано право вимоги на суму 1139244 грн, яка оплачена відповідачем на суму 945732,20 грн., що підтверджується банківською випискою від 26.09.2022 та на суму 22000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученям № 821 від 13.12.2022, отже розмір заборгованості складає 171511,80 грн., що судом першої інстанції не враховано.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/10554/22, яке обґрунтовано тим, що скаржник отримав копію оскаржуваного рішення лише 01.02.2023. А також клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: платіжних доручень № 790 від 04.11.2022 у сумі 22000 грн та № 8 від 17.01.2023 у сумі 22000 грн., обґрунтоване тим, що відповідач-1 не міг подати заперечення проти позову, оскільки не повідомлявся про існування та розгляд справи № 910/10554/22.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

На адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 1, в якому позивач просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Доводи позивача зводяться до того, що судом першої інстанції повно з`ясовано всі фактичні обставини справи та досліжено докази, що мають значення для справи, тоді як аргументи апелянта в частині невідповідності договору вимогам цивільного кодексу, нанабуття позивачем як новим кредитором прав вимоги за договором та відсутності доказів перерахування первісним кредиторам грошових коштів за договорами, спростовуються діями відповідача -1 спрямованими на часткове виконання грошового зобов`язання, що підтверджується платіжними дорученнями долученими апелянтом до апеляційної скарги, які містять призначення платежу : повернення фінансової допомоги, згідно договору про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.11.2020 та банківською випискою за період за період з 01.07.2020 по 26.09.2022.

Крім того, аргументи апелянта в неможливості подання заперечень на позовну заяву у зв`язку з неповідомленням його про розгляд справи № 910/10554/22, спростовуються рекомендованим повідомленям ПАТ «Укрпошта» № 39 про направлення ухвали суду від 14.11.2022 на його адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Матеріали справи № 910/10554/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Деко Люкс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/10554/22 та призначено апеляційний розгляд справи № 910/10554/22 в судовому засіданні на 07.06.2023 о 11 год. 30 хв.

Судове засідання у справі № 910/10554/22, призначене на 07.06.2023 о 11 год. 30 хв. не відбулося, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2023 апеляційний розгляд справи 910/10554/22 призначено на 12.07.2023 о 12 год. 00 хв.

Судове засідання у справі № 910/10554/22, призначене на 12.07.2023 о 12 год. 00 хв. не відбулося, у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В. та Пономаренка Є.Ю., а також знаходженням у відрядженні судді Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 апеляційний розгляд справи 910/10554/22 призначено на 20.09.2023 о 15 год. 30 хв.

Відносно клопотання позивача про витребування доказів на стадії апеляційної провадження, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Так, згідно ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. ч. 2 та 3 ст. 80 цього Кодексу.

Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Апелянтом не наведено поважних причин на обґрунтування неможливості вчасно запитати, отримати та подати відповідні докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у строки та порядку, що встановлені нормами Господарського процесуального кодексу України. В даному випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій (отримання доказів) залежало виключно від волі скаржника, об`єктивних перешкод для вчинення цих дій в суді апеляційної інстанції не доведено.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що вчинення апеляційним судом дій направлених на витребування доказів у сторін або третіх осіб в будь-якому випадку буде мати наслідком їх дослідження та врахування при прийнятті рішення, тобто прийняття нових доказів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, що як було вказано вище може мати місце лише за виняткових обставин.

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для витребування вказаних скаржником доказів, оскільки зазначені докази не є необхідними в контексті заявленої позовної вимоги, враховуючи, що матеріали даної справи містять достатньо доказів для підтвердження або спростування позовних вимог, тоді як клопотання подано позивачем з порушенням строків визначених ст. 80,81 ГПК України.

Відносно клопотань відповідача про зупинення провадження у справі № 910/10554/22, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 5 ч.1 ст 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Посилання відповідача-1 на те, що у справі № 911/984/23 та № 911/1784/23 встановлюється дійсність договору про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.11.2020, який є доказом у даній справі, не свідчить про неможливість розгляду справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами ст. 204 ЦК України.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/2650/19.

Колегія суддів зазначає, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи вищенаведені вимог ст. 227, 228 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі № 910/10554/22.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

08.06.2018 між ТОВ «ДДК Люкс» та ТОВ «Деко Люкс» укладено договір № 08/06/18-ФД (далі за текстом - Договір від 08.06.2018), відповідно до пункту 1.1. якого ТОВ «ДДК Люкс» надає ТОВ «Деко Люкс» поворотну фінансову допомогу, а останнє зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до пункт 2.1. Договору від 08.06.2018 сума поворотної фінансової допомоги складає 30 000 доларів США та 3 000 євро зі строком повернення до 08.12.2018 згідно пункту 3.1. такого договору.

Пунктом 1.3 Договору від 08.06.2018 закріплено обов`язок ТОВ «Деко Люкс» повернути ТОВ «ДДК Люкс» суму грошових коштів (суму позики), визначених родовими ознаками шляхом перерахування таких коштів у гривнях, сума яких визначається за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день платежу (повернення допомоги) згідно пункту 3.3. договору.

Виконання зобов`язання ТОВ «Деко Люкс» по цьому договору забезпечується порукою фізичної особи - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) (пункт 4.2. Договору від 08.06.2018).

Згідно з пунктом 8.1. Договору від 08.06.2018 останній вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2018.

14.08.2018 між ТОВ «ДДК Люкс» та ТОВ «Деко Люкс» укладено договір № 14/08/18 -ФД (далі за текстом - Договір від 14.08.2018), відповідно до пункту 1.1. якого ТОВ «ДДК Люкс» надає ТОВ «Деко Люкс» поворотну фінансову допомогу, а останнє зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до пункт 2.1. Договору від 14.08.2018 сума поворотної фінансової допомоги складає 15 900 євро зі строком повернення до 08.12.2018 згідно пункту 3.1. такого договору.

Пунктом 1.3 Договору від 14.08.2018 закріплено обов`язок ТОВ «Деко Люкс» повернути ТОВ «ДДК Люкс» суму грошових коштів (суму позики), визначених родовими ознаками шляхом перерахування таких коштів у гривнях, сума яких визначається за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день платежу (повернення допомоги) згідно пункту 3.3. договору.

Виконання зобов`язання ТОВ «Деко Люкс» по цьому договору забезпечується порукою фізичної особи - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) (пункт 4.2. Договору від 14.08.2018).

Згідно з пунктом 8.1. Договору від 14.08.2018 останній вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2018 .

В подальшому, 27.11.2020 між ТОВ «ДДК Люкс» (первісний кредитор), ТОВ «Даніком Груп» (новий кредитор) та ТОВ «Деко Люкс» (боржник) укладено Договір про заміну кредитора у зобов`язанні відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредитору права та вимоги по Основним договором (Договір від 08.06.2018 та Договір від 14.08.2018) в грошовому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день платежу. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні та обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Виконання зобов`язання боржником на користь нового кредитора по цьому договору забезпечується порукою фізичної особи - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) (пункт 3 Договору про заміну кредитора).

Відповідно до пункту 3. Договору про заміну кредитора у зобов`язанні загальна сума неповернутої фінансової допомоги станом на 01.11.2020 складає 1139244 грн., що підтверджено актом звірки взаємних розрахунків між первісним кредитором та боржником (пункт 4 Договору про заміну кредитора).

Відповідно до пункту 5 Договору про заміну кредитора повернення коштів боржником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок нового кредитора в грошовому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день платежу.

Згідно пункту 6 Договору про заміну кредитора боржник не заперечує щодо заміни первісного кредитора на нового кредитора в Основному договору і, підписуючи цей Договір, дає свою згоду на заміну кредитора в Основному договорі.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками (пункт 9 Договору про заміну кредитора).

Виконання зобов`язань ТОВ «Деко Люкс» перед новим кредитором (ТОВ «Даніком Груп») за Договором від 08.06.2018 та Договором від 14.08.2018, в результаті укладення Договору про заміну кредитора забезпечено порукою фізичної особи ОСОБА_1 відповідно до укладеного 27.11.2020 з ТОВ «Даніком Груп» договором поруки (далі за текстом - Договір поруки).

Пунктом 1.3. Договору поруки загальна сума неповернутої фінансової допомоги станом на 01.11.2020 складає 1 139 244 грн, що підтверджено актом звірки взаємних розрахунків між первісним кредитором та боржником.

Пунктом 2.1 та 3.1. Договору поруки закріплено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобов`язання.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання у повній сумі, відповідно до пункту 1.1.1. цього Договору.

Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції вважає доведеною обставину, що 27.11.2020 до позивача, як нового кредитора за договором про заміну кредитора у зобов`язанні перейшло права вимоги ТОВ «ДДК Люкс», як первісного кредитора у зобов`язанні за договорами № 08/06/18-ФД від 08.06.2018 та № 14/08/18-ФД від 14.08.2018 укладеними між ТОВ «ДДК Люкс» та ТОВ «Деко Люкс», які в результаті укладення Договору про заміну кредитора у зобов`язанні, забезпечені договором поруки від 27.11.2020 укладеного між ТОВ «Даніком Груп» та фізичною особою ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 Договору загальна сума неповернутої фінансової допомоги станом на 01.11.2020 складає 1139244,00 грн., що підтверджено актом звірки взаємних розрахунків між первісним кредитором та боржником (пункт 4 Договору про заміну кредитора).

Згідно з пунктом 5 Договору повернення боржником коштів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок нового кредитора в грошовому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день платежу.

На виконання умов договору відповідачем 1 сплачено грошові кошти у розмірі 945732,20 грн., що підтверджєуться банківською довідкою АТ «Прокредит Банк» за період з 01.07.2020 до 26.09.2022, а саме: 15.12.2020 в розмірі 55 732, 20 грн платіжне доручення № 24012234; 14.06.2021 в розмірі 300 000 грн платіжне доручення № 169; 07.09.2021 в розмірі 400 000 грн платіжне доручення № 274; 03.06.2022 в розмірі 40 000 грн платіжне доручення № 589;20.07.2022 в розмірі 50 000 грн платіжне доручення № 664; 29.07.2022 в розмірі 100 000 грн платіжне доручення № 681.

Відтак, з урахуванням п. 5 Договору, яким передбачено повернення коштів в грошовому еквіваленті до іноземної валюти за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день платежу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про навявність у відповідача-1 станом на дату звернення до суду заборгованосіт у розмірі 18886, 98 доларів США, що станом на 10.10.2022 по курсу НБУ (36, 57 грн) становить 690 696, 86 грн.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач 1 порушив строк виконання грошовго зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для нарахування позивачем 3% річних та інфляціних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства, умови договору та обставини справи, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок освновного боргу та 3 % річних, колегія суддів зазначає, що такі розрахунки є арифметично вірними та не суперечать вимогам чинного законодавства.

Також, враховуючи, що після відкриття провадження у справі відповідачем-1, часткового сплачено заборгованість за договором у розмірі 22 000 грн, що станом на 13.12.2022 еквівалентно 601,59 доларів США, суд першої інстанції правомірно в порядку п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК закрив провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 601,59 доларів США, з огляду на відстуність спору.

Колегією суддів встановлено, що у визначений ухвалою місцевого господарського суду від 14.11.2022 строк відповідачі відзиву на позову заяву не подали, заявлену позивачем до стягнення суму основного боргу, 3% річних не заперечили, власного контррозрахунку заявлених позивачем до стягнення сум не подали.

Наведені ТОВ «Деко Люкс» у апеляційній скарзі перерахунки заборгованості та долучені до апеляційної скарги платіжні доручення № 790 від 04.11.2022 на суму 22000,00 грн., № 8 від 17.01.2023 на суму 22000,00 грн. не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги на підставі ст. 269 ГПК України.

Аргументи апелянта в частині неможливості подання заперечень на позов у визначений ухвалою суду строк у зв`язку з неповідомленням його про розгляд справи у суді є неспроможними та спростовуються наявними у матеріалах справи рекомендованим повідомленням ПАТ «Укрпошта» № 047 про направлення ухвали суду від 14.11.2022 на адресу ОСОБА_1 та №039 про направлення ухвали суду на адресу ТОВ «Дека Люкс», які повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.

Крім того, як вбачається з відомостей з сайту ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 . є директором та власником ТОВ «Деко Люкс».

Положеннями ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

При цьому, з аналізу п. п. 2, 11, 19 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (зі змінами), ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" вбачається, що квитанція або касовий чек (в яких зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, що надають послуги, дата та вид послуги, її вартість) є доказами надіслання документів. У разі, якщо направлений лист не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, його слід вважати належним чином врученим адресату. (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 904/3145/18).

Відповідно до частини першої статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, негативні наслідки неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця.

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19.

Таким чином, суд констатує, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи у суді першої інстанції, мали можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та законних інтересів, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу.

Крім того, Згідно зі ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень":

"1. Рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

2. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення."

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень":

"1. Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

2. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

3. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Доступ до окремих думок суддів через Реєстр забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку."

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень":

"1. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

3. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин."

Згідно до ч.3 ст.6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Ухвала Господарського суду м. Києва від 14.11.2022 була оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 18.11.2022 https://reyestr.court.gov.ua/Review/107350755, а тому відповідачі або його представники могли ознайомитися з матеріалами справи та подати заперечення на позовну заяву.

Аргументи апелянта в частині невідповідності договору вимогам ст. 720 ЦК України та відсутності у матеріалах справи доказів перерахування первісним кредитором грошових коштів за спірними договорами, є неспроможними з огляду на те, що згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Враховуючи те, що договір про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.11.2020 є тристороннім, підписаний відповідачем 1 без зауважень, станом на дату розгляду справи у судовому порядку не оскаржувався, а відповідачем частково сплачено грошові кошти з призначенням платежу: повернення фінансової допомоги згідно договору про заміну кредитора у зобов`язанні від 27.11.2020, що підтверджується банківською випискою(а.с. 27), очевидно, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, суперечать його попередній поведінці у даних правовідносинах та відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими

У відповідності з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані вище приписи процесуального закону покликані забезпечити змагальність судового процесу, а також забезпечити додержання принципу правової визначеності, одним з проявів якого є неможливість задоволення позовних вимог за відсутності доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни ухвали та рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Висновок суду

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу та рішення - слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деко Люкс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/10554/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2023 у справі № 910/10554/22 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 91010554/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст постанови складено 17.10.2023

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко