ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2023 р. Справа №907/508/23

« 20» жовтня 2023 р. Справа № 907/508/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Плотніцький Б.Д.

Матущак О.І.

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради (вх. № ЗАГС 01-05/2631/23 від 14.08.2023)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2023 (суддя Лучко Р.М. повний текст рішення складено 28.07.2023)

у справі № 907/508/23

за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича (надалі ФОП Сапожніков А.Х.)Юм. Одеса,

про стягнення 89 852,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

06.06.2023 Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича про стягнення 89 852,05 грн., з яких: 72 000,00 грн. - основний борг, 17 852,05 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода №89/КЕБ від 25.08.2022 в частині сплати орендної плати за період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року включно, у зв`язку з чим у ФОП Сапожнікова А.Х виникла заборгованість в розмірі 72 000,00 грн., на яку позивачем за період з 01.11.2022 року по 30.04.2022 року нараховано 17 852,05 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2023 року у справі №907/508/23 (суддя Р.М. Лучко) позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 3 251,61 грн. заборгованості, 1 238,04 грн. пені та 134,11 грн. у повернення сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що об`єкт оренди за договором оренди №89/КЕБ (фігурний елемент мощення), площею 120,0 м.кв, за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а, переданий відповідачу в оренду з 25.08.2022 та саме з даного часу розпочався період строкового платного використання об`єкта оренди Орендарем, що включає в себе обов`язок зі сплати орендної плати для Орендаря та право вимагати її отримання для Орендодавця. Суд зазначив, що на Орендаря не можна покладати обов`язку сплачувати плату за час до фактичного отримання об`єкта оренди в оренду, а саме по собі зазначення в договорі про обов`язок Орендаря сплачувати орендну плату з 01.04.2022 без доведення Орендодавцем фактичного користування з цього часу об`єктом оренди відповідачем не дає підстави для нарахування орендної плати. Разом з тим, відповідачем не заперечується факт користування окремими конструктивними елементами благоустрою (фігурного елементу мощення), площею 120,0 м.кв, за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а, для розміщення відкритого літнього майданчика, переданого в оренду на підставі договору №89/КЕБ від 25.08.2022 в період з 25.08.2022 по 31.10.2022. Відтак, з огляду на встановлений сторонами в договорі розмір орендної плати (14 400,00 грн. на місяць п. 3.2 договору), беручи до уваги, часткову сплату відповідачем орендної плати в сумі 28 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 13.11.2022, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за період фактичного користування об`єктом оренди становить 3 251,61 грн. (заборгованість за 7 днів серпня 2022 року). В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 68 758,39 грн. орендної плати суд відмовив, оскільки вимоги в цій частині нараховані за період відсутності в Орендаря нормативно визначеного обов`язку сплачувати орендну плату. Щодо вимог про стягнення пені в сумі 17 852,05 грн. нарахованої позивачем за період з 01.11.2022 по 30.04.2023, суд, здійснивши арифметичний підрахунок пені в заявлений позивачем період з 01.11.2022 та по 15.04.2023 (з урахуванням встановленого в ч. 6 ст. 232 ГК України присікального строку нарахування пені), з врахуванням встановленого судом розміру заборгованості по орендній платі в сумі 3 251,61 грн., виходячи з помісячної суми заборгованості зі сплати орендної плати та з врахуванням її часткової сплати відповідачем в означений період (13.11.2022 - 28 000,00 грн.), дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 1 238,04 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення 16 614,01 грн. відмовив, зазначивши, що пеня в цій частині позивачем нарахована на неіснуючу заборгованість з орендної плати та з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Скаржник вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 68 748,39 грн. орендної плати нараховані в період відсутності в Орендаря нормативно визначеного обов`язку сплачувати орендну плату. Вказує, що відповідно до рішення виконкому №367 від 10.08.2022 року ФОП Сапожнікову А.Х був виданий паспорт відкритого літнього майданчика № 22/2022 по наб.Незалежності, 4 "а" (кафе "Їж двіж"), який діяв в межах літнього сезону з 01 квітня до 01 листопада протягом 1 року до 2022 року включно. Площа літнього майданчика 120 кв.м, згідно план схеми літньої тераси, доданої до паспорта відкритого літнього майданчика, погодженого головним архітектором. За період дії вищезазначеного паспорта відкритого літнього майданчика звернень від відповідача щодо непогодження з датою початку сплати орендної плати не надходило. На підставі вищевказаного рішення Ужгородського міськвиконкому, 25.08.2022 між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради та ФОП Сапожніков А.Х. було укладено договір № 89/КЕБ на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород строком до 01.11.2022 року. У п. 3.1 договору сторони передбачили, що обов`язок внесення орендної плати орендарем виникає з 01 квітня 2022 року (з початку літнього сезону). Таким чином, зазначає, апелянт, укладаючи зазначений договір відповідач визнав умови договору. Крім того, судом першої інстанції не враховано доводи позивача про те, що після отримання ФОП Сапожніков А.Х. примірника договору № 89/КЕБ на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 25.08.2022 року, останній не звертався в Департамент з проектом протоколу розбіжностей до договору № 89/КЕБ від 25 08.2022 року, у зв`язку з непогодженням з датою початку сплати орендної плати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 справу №907/508/23 розподілено колегії суддів: головуючим-суддею (суддею-доповідачем) визначено суддю Н.М. Кравчук, суддів: Г.В. Орищин, О.І. Матущак.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 907/508/23 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2023 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням члена колегії- судді Орищин Г.В. у відпустці в період з 02.10.2023 по 20.10.2023 та у зв`язку із закінченням строку розгляду апеляційної скарги, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, яким визначено новий склад колегії суддів: головуючим-суддею -Н.М. Кравчук, суддів: О.І. Матущак та Б.Д. Плотніцький.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання на їх адреси ухвали Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 року у справі № 907/508/23 рекомендованими поштовими відправленнями.

12.09.2023 на електронну адресу та 25.09.2023 на поштову адресі до Західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним, прийнятим при наданні належної правової оцінки обставинам справи та застосуванні принципу верховенства права з урахуванням судової практики. Наголошує, що позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача заборгованості по договору за користування літньою терасою в період з 1 квітня 2022 по 25 серпня 2022, не дивлячись на те, що як договір на користування, так і акт прийому-передачі літнього майданчика укладені 25.08.2022. У п. 3.1 договору сторонами визначено, що обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01.04.2022, однак вказазний пункт договору суперечить встановленому у п. 2.2.2 договору обов`язку Орендаря здійснювати сплату орендної плати саме за користування об`єктом оренди, що і було дослдіжено судом першої інстанції. Відповідач звертає увагу, що позивачем не надано будь-якого належного та допустимого доказу про те, що між сторонами виникли господарьські правовідносини з 01.04.2022, що виключає можливість застосування до умов договору приписів ч.3 ст. 631 ЦК України. Таким чином, в спірних правовідносинах у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати, нарахованої позивачем до моменту фактичного передання об`єкта оренди в оренду до 25.08.2022. Просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2023 у справі № 907/508/23 залишити без змін, апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради - без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

25.08.2022 між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сапожніковим Аммаром Хусейновичем (Орендар) укладено договір № 89/КЕБ на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород. Предметом цього договору є надання Орендодавцем Орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою - фігурного елементу мощення площею 120,0 кв.м за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а (кафе) для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди (розділ 1 договору).

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору Орендодавець зобов`язується відповідно до акта приймання-передачі (який підписується одночасно із цим договором) надати у тимчасове користування об`єкт.

Орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати Орендодавцю вартість користування об`єктом за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними рішення сесії Ужгородської міської ради від 13.12.2018 № 1346 «Про зміни до рішення міської ради 07.11.2014 № 1505 "Про порядок отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у м. Ужгороді" (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01 квітня 2022 року (з початку літнього сезону).

Пунктами 3.2, 3.3 договору сторони погодили, що Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 14 400,00 грн. за місяць, в т. ч. ПДВ 2 400,00 грн. Орендна плата вноситься безготівково.

У відповідності до п. 3.5 договору ставка плати за користування конструктивними елементами благоустрою та розміри орендованої площі встановлюються сторонами при укладенні цього договору і не можуть бути нижчими від розрахункових ставок та розмірів площі, визначених у п. 3.2 цього договору. Розрахункові ставки орендної плати щорічно на кожен наступний рік визначаються шляхом коригування розміру розрахункової ставки попереднього року на рівень інфляції за цей рік. У разі зміни розрахункових ставок та розмірів об`єкта користування, внесення плати Орендарем здійснюється у розмірі нових ставок з дати набрання ними чинності і Орендар зобов`язаний не пізніше 3 днів з цієї дати підписати з Орендодавцем зміни до договору. Відсутність або не підписання змін Орендарем не звільняє його від внесення плати у розмірі і за ставками згідно з цим пунктом, у тому числі за зміненими, як це встановлено даним абзацом.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у разі протермінування платежів, передбачених у пункті 3.2 договору, Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України.

Договір діє в межах літнього сезону (з 01 квітня по 01 листопада) протягом 1-го року до 01 листопада 2022 року. Невід`ємною частиною цього договору є Паспорт відкритого літнього майданчика (п. 6.1 договору).

ФОП Сапожнікову А.Х. 15.08.2022 був виданий Паспорт відкритого літнього майданчика № 22/2022. Площа літнього майданчика 120 кв.м. Паспорт відкритого літнього майданчика виданий на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому №367 від 10.08.2022 і діє в межах літнього сезону (з 01 квітня до 01 листопада) протягом 1 року до 2022 року включно.

Актом приймання - передачі від 25.08.2022, підписаного обома сторонами, підтверджується передача в строкове платне користування конструктивного елементу благоустрою - (фігурного елементу мощення), площею 120,0 кв.м за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а (кафе), для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.

Водночас, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не оплатив у визначений договором строк в повній мірі орендну плату за користування конструктивними елементами благоустрою (фігурний елемент мощення) у період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року включно, здійснивши сплату лише 28 000,00 грн. (платіжна інструкція №0.0..1 від 13.11.2022), в результаті чого в нього виникла заборгованість в розмірі 72 000,00 грн.

Позивачем направлялась відповідачу претензії №30.01-13/67 від 24.03.2023, №30.01-13/269 від 03.05.2023 з вимогою в десятиденний строк сплатити заборгованість по орендній платі в сумі 72 000,00 грн., однак доказів надіслання вказаних претензій на адресу відповідача позивачем суду не надано.

Відповідно до розрахунку заборгованості з орендної плати сума заборгованості відповідача станом на 01.06.2023 становить 72 000,00 грн. основний борг та 17 852,05 грн. пеня нарахована за період з 01.11.2022 року по 30.04.2023 року в розмірі 17 852,05 грн.

У зв`язку з неоплатою відповідачем вказаних сум, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 25.08.2022 між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Сапожніковим Аммаром Хусейновичем (Орендар) укладено договір № 89/КЕБ на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород. Предметом договору є надання Орендодавцем Орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою - фігурного елементу мощення площею 120,0 кв.м за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а (кафе) для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.

Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч.1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України).

З наведених норм права вбачається, що орендою є строкове платне користування чужою річчю (чужим майном), де одна сторона (власник майна чи уповноважена особа власника) передає іншій стороні тимчасово (на строк) право володіння та користування належним йому майном та взамін отримує право вимагати отримання плати за користування таким майном (орендною платою).

Орендна плата за змістом ст. 762 ЦК України, ст. 286 ГК України у системному взаємозв`язку з положеннями ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК України сплачується орендарем саме за час користування об`єктом оренди, позаяк до моменту передачі майна в оренду власник такого майна не позбавлений права володіти та користуватися ним та, відповідно, не може вимагати отримання плати за період, коли майно в оренду ще не передано.

Протилежний підхід в тлумаченні зазначених норм суперечитиме таким засадам цивільного законодавства як справедливість та добросовісність.

Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що відповідачу Паспорт відкритого літнього майданчика № 22/2022 був виданий 15.08.2022 підставі рішення Ужгородського міськвиконкому №367 від 10.08.2022. Площа літнього майданчика 120 кв.м. Паспорт відкритого літнього майданчика діє в межах літнього сезону (з 01 квітня до 01 листопада) протягом 1 року до 2022 року включно.

Актом приймання - передачі від 25.08.2022, підписаного обома сторонами, підтверджується передача в строкове платне користування конструктивного елементу благоустрою - (фігурного елементу мощення), площею 120,0 кв.м за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а (кафе), для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди.

Отже, з Паспорта відкритого літнього майданчика №22/2022 (додаток 2 до договору) вбачається, що такий об`єкт оренди, як літній майданчик площею 120 м.кв, за адресою наб. Незалежності, 4а в м. Ужгород до 15.08.2022 взагалі не існував, оскільки сам Паспорт виданий на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 10.08.2022.

Разом з тим, об`єкт оренди за договором оренди №89/КЕБ (фігурний елемент мощення), площею 120,0 м.кв, за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а, переданий відповідачу в оренду з 25.08.2022, про що свідчить акт приймання-передачі від 25.08.2022, підписаний обома сторонами та саме з даного часу розпочався період строкового платного використання об`єкта оренди Орендарем, що включає в себе обов`язок зі сплати орендної плати для Орендаря та право вимагати її отримання для Орендодавця.

При цьому, як вже зазначалось вище, диспозицією ч. 6 ст. 762 ЦК України звільнено Орендаря від сплати орендної плати за період, коли об`єкт оренди з незалежних від Орендаря причин не може ним використовуватися, в тому числі і до фактичного отримання майна в оренду.

Як зазначалось вище, п. 3.1 договору сторонами визначено, що обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01.04.2022 та вказаний пункт договору суперечить встановленому в підпункті 2.2.2 пункту 2.2 договору обов`язку Орендаря здійснювати сплату орендної плати саме за користування об`єктом оренди, що і було дослдіжено судом першої інстанції.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, встановлена ч. 3 ст. 631 ЦК України можливість сторін договору поширити застосування договору до відносин між сторонами, що виникли до укладення договору передбачає очевидну наявність певних правовідносин між сторонами, які виникли ще до укладення договору та врегульовуються сторонами постфактум, про що безпосередньо зазначається в тексті договору.

Водночас, матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності між сторонами господарських правовідносин з 01.04.2022, що виключає можливість застосування до умов договору приписів ч. 3 ст. 631 ЦК України, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Згідно правової позиції наведеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 справа № 363/1834/17 учасники цивільних правовідносин мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті).

Виходячи з аналізу вищенаведених норм права, з врахуванням принципів справедливості та добросовісності на орендаря не можна покладати обов`язок сплачувати плату за час до фактичного отримання об`єкта оренди в орендне користування, а саме по собі зазначення в договорі про обов`язок Орендаря сплачувати орендну плату з 01.04.2022 без доведення Орендодавцем фактичного користування з цього часу об`єктом оренди відповідачем, беручи до уваги, що за своєю суттю орендна плата є платою саме за час користування річчю та не може довільно змінюватися порядок її формування сторонами в договорі, - не дає підстави для нарахування орендної плати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що в спірних правовідносинах у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати, нарахованої позивачем до моменту фактичного передання об`єкта оренди в оренду (25.08.2022).

Водночас, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується факт користування ним окремими конструктивними елементами благоустрою (фігурного елементу мощення), площею 120,0 м.кв, за адресою: м. Ужгород, наб. Незалежності, 4а, для розміщення відкритого літнього майданчика, переданого в оренду на підставі договору №89/КЕБ від 25.08.2022 в період з 25.08.2022 по 31.10.2022.

З огляду на встановлений сторонами в договорі розмір орендної плати (14 400,00 грн. на місяць п. 3.2 договору), враховуючи часткову сплату відповідачем орендної плати в сумі 28 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 13.11.2022, колегія суддів вважає підставним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3 251,61 грн. заборгованості за користування об`єктом оренди. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 68 748,39 грн. орендної плати слід відмовити, позаяк позовні вимоги в цій частині нараховані за період відсутності в Орендаря нормативно визначеного обов`язку сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що у разі протермінування платежів, передбачених у пункті 3.2 договору, Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно долученого до позову розрахунку, додаткових пояснень від 19.06.2023 до нього, пеня в сумі 17 852,05 грн. позивачем нарахована за період з 01.11.2022 по 30.04.2023, виходячи з наявної в цей період загальної суми заборгованості по орендній платі (72 000,00 грн.).

Місцевий господарський суд, здійснивши арифметичний підрахунок пені в заявлений позивачем період (з 01.11.2022) та по 15.04.2023 (з урахуванням встановленого в ч. 6 ст. 232 ГК України присікального строку нарахування пені), з врахуванням встановленого судом розміру заборгованості по орендній платі в сумі 3 251,61 грн. виходячи з помісячної суми заборгованості зі сплати орендної плати та з врахуванням її часткової сплати відповідачем в зазначений період (13.11.2022 - 28 000,00 грн.), дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 1 238,04 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення 16 614,01 грн. відмовив, зазначивши, що пеня в цій частині позивачем нарахована на неіснуючу заборгованість з орендної плати та з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи та перевіривши підстави, строки нарахування пені, погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Таким чином, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2023 року у справі №907/508/23.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2023 у справі № 907/508/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку та в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови виготовлено 20.10.2023

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді Б.Д. Плотніцький

О.І. Матущак