РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2023Справа № 910/6534/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Атаманенко А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" до Міністерства оборони України про стягнення 10 914 600,00 грн,

за участю представників:

Товариства: Тележинського М.М.;

Міністерства: Дідовця Ю.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Міністерства оборони України (далі - Міністерство) 10 914 600,00 грн заборгованості за договором про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), від 11 листопада 2020 року № 286/1/20/90, до якого були внесені зміни рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

12 травня 2023 року через загальний відділ діловодства суду позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6534/23, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15 червня 2023 року.

У підготовчому засіданні 15 червня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, про відкладення підготовчого засідання на 20 липня 2023 року.

14 липня 2023 року на адресу суду від Міністерства надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про поновлення строку на його подання та клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду. У вищевказаному відзиві Міністерство вказувало на безпідставність позовних вимог з огляду на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20, яким було викладено специфікацію до договору в новій редакції, набрало законної сили 31 травня 2021 року, тобто після закінчення терміну дії договору. Відтак, позивач повинен був звернутися до Міністерства з актом звіряння в порядку пункту 10.1. договору для погодження ціни зобов`язань сторін, чого Товариством зроблено не було. Крім того, претензія позивача була направлена структурному підрозділу Міністерства, а не самому Міністерству. З огляду на недодержання позивачем процедури, передбаченої вищевказаним пунктом договору, у Міністерства відсутній обов`язок сплатити заявлені до стягнення кошти.

18 липня 2023 року на електронну адресу суду від Товариства надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, у якій позивач вказав, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, тоді як рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20 внесено зміни до договору з 1 грудня 2020 року, тобто в межах дії даного правочину. У свою чергу, направлення претензії на адресу відповідача не є обов`язковою умовою для погашення боргу останнім.

У підготовчому засіданні 20 липня 2023 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про відмову в задоволенні клопотання Міністерства про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, про продовження відповідачу з власної ініціативи суду строку на подання відзиву на позовну заяву до 14 липня 2023 року та про відмову в задоволенні клопотання Міністерства про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 7 вересня 2023 року.

7 вересня 2023 року в судовому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 5 жовтня 2023 року.

У судовому засіданні 5 жовтня 2023 року представник Товариства підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, наполягав на їх задоволенні.

Представники Міністерства проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2020 року між Міністерством та Товариством за наслідками проведення процедури закупівлі № UA-2020-10-12-005268-с було укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) № 286/1/20/90, за умовами якого Товариство зобов`язалося здійснити у 2020 році поставку нафти і дистилятів (паливо дизельне) (лот 3: (09134200-9) дизельне паливо (паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0), а саме: паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне Shebel-ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне ДТ-3-К5 клас 2) для потреб Міністерства згідно з специфікацією, а відповідач - забезпечити приймання цієї продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами, вказаними у специфікації.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Специфікацією, погодженою сторонами у пункті 1.1 договору, передбачено, що ціна одиниці продукції (без ПДВ) складає 18 191,00 грн за тонну. Строк поставки продукції загальною кількістю 5 000,0 тонн - до 10 грудня 2020 року (включно). Загальна вартість продукції, з урахуванням ПДВ, - 109 146 000,00 грн.

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20, що набрало законної сили 31 травня 2021 року, встановлено, що від моменту надання Товариством пропозиції відбулася зміна показників "Platts" у бік їх збільшення, у зв`язку з чим наявні підстави для внесення змін до вказаного договору в частині збільшення обумовленої ціни палива дизельного ДП-Арк-Євро5-В0.

У зв`язку з цим, даним рішенням суду позов Товариства до Міністерства задоволено, внесено зміни до договору від 11 листопада 2020 року № 286/1/20/90, а саме: з 1 грудня 2020 року змінено специфікацію (пункт 1.1. договору) та викладено її в новій редакції, згідно з якою загальна вартість продукції з ПДВ складає 120 060 600,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунок за фактично постачену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів з дати надання Товариством до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства належним чином оформлених документів: видаткової накладної, рахунку-фактури, акту приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17 серпня 2017 року № 440), повідомлення-підтвердження (додаток № 12.4. до договору) та акту прийому-передачі продукції (додаток № 12.3. до договору), але не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

За умовами пунктів 5.1., 5.2. договору продукція постачається на умовах DDP до складу Міністерства відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, згідно із встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження у межах термінів, установлених діючими технічними умовами. Постачання продукції Товариство здійснює виключно за номенклатурою в кількості, у строки та за адресами, зазначеними у рознарядках Міністерства.

Відповідно до пункту 5.5. вказаного правочину останній вважається виконаним при умові постачання 100 % продукції.

Пунктом 3 додатку № 12.1. до договору передбачено, що прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання-передачі є підтвердженням приймання продукції.

За змістом пункту 10.1. договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору, коригування зобов`язань здійснюються на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

Судом встановлено, що на виконання умов договору та специфікації (з урахуванням внесених до неї змін рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20) та рознарядки Міністерства (додаток № 12.2. до договору) позивач поставив, а відповідач прийняв 100 % продукції, передбаченої договором, на загальну суму 120 060 600,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів, а саме: видаткової накладної від 23 листопада 2020 року № 2435, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 944, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4139, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 129; видаткової накладної від 25 листопада 2020 року № 2581, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 937, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4140, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 130; видаткової накладної від 30 листопада 2020 року № 2480, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4141, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 131, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 941; видаткової накладної від 1 грудня 2020 року № 2539, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4142, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 940, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 132; видаткової накладної від 2 грудня 2020 року № 2545, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4143, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 943, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 133; видаткової накладної від 3 грудня 2020 року № 2549, повідомлення-підтвердження від 16 грудня 2020 року № 4144, акта приймання-передачі від 16 грудня 2020 року № 134, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 946; видаткової накладної від 4 грудня 2020 року № 2551, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 949, повідомлення-підтвердження від 17 грудня 2020 року № 4163, акта приймання-передачі від 17 грудня 2020 року № 135; видаткової накладної від 9 грудня 2020 року № 2612, повідомлення-підтвердження від 17 грудня 2020 року № 4164, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 950, акта приймання-передачі від 17 грудня 2020 року № 136; видаткової накладної від 10 грудня 2020 року № 2613, акта прийому-передачі продукції від 21 грудня 2020 року № 938, повідомлення-підтвердження від 17 грудня 2020 року № 4163, актами приймання-передачі від 17 грудня 2020 року: №№ 137, 138, 139. Вищенаведені документи підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками.

Жодних заперечень щодо кількості та асортименту переданого товару матеріали справи не містять, так само й відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність зауважень чи заперечень відповідача відносно якості поставленої позивачем продукції.

Разом із цим, як вказало Товариство у позовній заяві, Міністерство частково сплатило вартість отриманої продукції у розмірі 109 145 999,99 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача за період з 11 листопада 2020 року по 28 лютого 2023 року.

10 грудня 2021 року Товариство направило претензію на адресу Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства від цієї ж дати вих. № 01/147 про погашення спірної заборгованості за договором. Проте, вимоги позивача були залишені без задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Заперечення відповідача щодо відсутності в матеріалах справи підписаних сторонами актів звіряння, передбачених пунктом 10.1. договору, не беруться судом до уваги з огляду на таке.

Зі змісту вищевказаного пункту договору вбачається, що оформлення актів звіряння та підписання їх сторонами відбувається для коригування зобов`язань сторін саме після закінчення терміну дії договору.

У той же час, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке сталося під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).

Відповідно до статті 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року в справі № 910/20131/20 прямо зазначено, що зміни умов договору (специфікації) у частині загальної вартості продукції набувають чинності з 1 грудня 2020 року. Тобто, вказані зміни до договору набули чинності з дати, зазначеної у рішенні, незалежно від дати набранням таким рішенням законної сили, оскільки в інакшому випадку внесення змін до ціни договору не мало б для зобов`язань сторін жодних наслідків.

Отже, зміна ціни договору відбулася під час дії вказаного правочину, а, відтак, не потребує додаткового узгодження сторонами в актах звіряння.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що мета вказаного пункту договору фактично зводиться до узгодження сторонами змін до порядку виконання своїх договірних зобов`язань з можливістю їх подальшого коригування. У той же час, визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили, зміна умов договору не передбачає подальшого коригування сторонами, а містить встановлений імперативний порядок виконання відповідних зобов`язань за договором.

Також судом не беруться до уваги заперечення Міністерства щодо направлення позивачем претензії на неналежну адресу, оскільки обов`язковість претензійного порядку врегулювання спору сторонами за вказаним правочином не передбачена. Відтак, направлення позивачем претензії носить виключно диспозитивний характер і неотримання останньої Міністерством не звільняє відповідача від обов`язку оплатити поставлену позивачем продукцію за ціною, визначеною рішенням суду, яке набрало законної сили.

Поміж іншого, у пункті 4.1. договору Міністерство самостійно визначило Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів як уповноважений підрозділ, на адресу якого Товариство повинне направляти належним чином оформлені документи по відвідних поставках продукції для отримання розрахунку по ним.

Оскільки заявлена до стягнення сума основного боргу за договором, яка складає 10 914 600,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Міністерство на момент прийняття рішення не надало доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства до відповідача про стягнення спірної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 20-В, офіс 1037; ідентифікаційний код 39237508) 10 914 600 (десять мільйонів дев`ятсот чотирнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп. основної заборгованості та 163 719 (сто шістдесят три тисячі сімсот дев`ятнадцять) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 16 жовтня 2023 року.

Суддя Є.В. Павленко