ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/101/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

Від відповідача Малюк Є.Є., Щербань Д.М.;

Від позивача не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023

по справі №916/101/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ

до Товариства з обмеженою відповідальністю МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ

про зобов`язання повернути майно,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ

до Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ

про стягнення 87 044,98 грн,

(суддя першої інстанції: Волков Р.В., дата та місце прийняття ухвали: 22.06.2023, Господарський суд Миколаївської області)

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» (далі ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» (далі ТОВ МУЛЬТІМОДАЛ КАРГОТЕРМІНАЛ»), в якому просило зобов`язати відповідача повернути наступні контейнери: POCU4031465 22U1; CCLU9103995 22U1; GWLU569106622R1; CSFU9645950 4EG1; GWLU187799945R1.

В обґрунтування позову ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» посилалось на відмову ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ», як зберігача, повернути належні позивачу контейнери, які зберігаються у відповідача за Договором про надання послуг № 04/10-2020 від 01.04.2020.

В подальшому до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» до ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» про стягнення 87 044,98 грн. В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначив про неналежне виконання позивачем грошових зобов`язань за Договором про надання послуг № 04/10-2020 від 01.04.2020.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі №916/101/23 у задоволенні позову ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» до ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» про зобов`язання повернути майно відмоввлено, зустрічний позов ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» до ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» про стягнення 87 044,98 грн. задоволено; стягнуто з ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» на користь ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» 87 044,98 грн. заборгованості, 2 684,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належним чином виконав свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу послуг зі зберігання контейнерів, а відповідач в порушення п/п 3.1.3. Договору не виконав свого обов`язку зі своєчасного здійснення оплати послуг зберігання, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» про стягнення 87 044,98 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначив, що з огляду на наявність у позивача обов`язку з оплати послуг зберігання, у відповідача виникло право на притримання спірних контейнерів, у зв`язку з чим первісні позовні вимоги ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» до ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» про зобов`язання повернути майно задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Заявник апеляційної скарги звертає увагу на ч.1 ст. 953 Цивільного кодексу України, згідно якої зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

На думку апелянта, обов`язок повернення контейнерів зі зберігання будь-яким чином не пов`язаний з необхідністю попереднього погашення поточної заборгованості за Договором.

ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» вказує, що Договір №04/10-20 від 01.04.2020 не містить положень щодо права у ТОВ «МУЛЬТІИОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» притримувати контейнери. Крім того, відповідач не направляв жодної вимоги щодо притримання контейнерів, як це вимагають положення ст.595 Цивільного кодексу України. Всі претензії та листи відповідача про необхідність сплати боргу направлені тільки отримання вимог про повернення контейнерів у порядку ст.953 Цивільного кодексу України.

Також, на думку заявника апеляційної скарги, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів існування у ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» заборгованості перед ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» на суму 87044,98 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 апеляційну скаргу ТОВ КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі №916/101/23 залишено без руху.

17.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі №916/101/23; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу ТОВ КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі №916/101/23 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/101/23.

28.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи, а також клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 прийнято справу №916/101/23 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І., клопотання ТОВ МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, а також клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/101/23 поза межами приміщення суду задоволено, розгляд справи №916/101/23 призначено на: 02.10.2023 року о 12-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

07.08.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 02.10.2023 оголошено перерву по справі №916/101/23 до 09.10.2023 до 10-30 год.

В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти доводів апеляційної скарги, наполягали на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, а скарги без задоволення. Представник позивача в судове засідання 09.10.2023 не з`явився, однак в судовому засідання, яке відкладалося, надав усні пояснення по суті справи, наполягав на задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2020 між позивачем ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» як поклажодавцем та відповідачем ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ», як зберігачем, було укладено Договір про надання послуг № 04/10-2020, предметом якого є зберігання на контейнерному майданчику зберігача 20-ти і 40-ка футових порожніх контейнерів, отриманих від поклажодавця (п. 1.1. Договору).

Місце зберігання: м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 29 (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. п. 2.1., 2.2. Договору за зберігання контейнерів, завантажувально-розвантажувальні роботи поклажодавець сплачує зберігачу плату в розмірі, встановленому в специфікації на послуги, що надаються, зі зберігання згідно з Додатком 1 до цього Договору. Оплата здійснюється один раз на місяць не пізніше десятого числа місяця, що йде за звітним.

Ставка за зберігання контейнерів, погоджена сторонами, діє до кінця календарного року і не може змінюватися зберігачем в односторонньому порядку, окрім випадків, передбачених законодавством (п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 2.4. Договору об`єм наданих послуг підтверджується актом виконаних робіт, що підписується сторонами.

Підпунктом 3.1.3. Договору передбачено обов`язок поклажодавця своєчасно здійснювати оплату зберігання відповідно до умов цього Договору.

Порядок здавання-приймання порожніх контейнерів на відповідальне зберігання сторони передбачили у Розділі 4 Договору.

Так, поклажодавець доручає матеріально відповідальному співробітнику зберігача здійснювати приймання порожніх контейнерів на склад і видачу порожніх контейнерів зі складу (п. 4.1. Договору).

При прийманні контейнерів на відповідальне зберігання поклажодавець і зберігач оформляють «Акт приймання-передачі порожніх контейнерів на відповідальне зберігання», в якому вказується номери контейнерів, дата їх приймання, кількість, якість, стан та інші необхідні реквізити (п. 4.2. Договору).

Для зняття контейнерів з відповідального зберігання поклажодавець передає зберігачу «Акт повернення на зняття порожніх контейнерів з відповідального зберігання», в якому вказується: дата, номери контейнерів, кількість, якість, стан контейнерів (п. 4.3. Договору).

Датою приймання контейнерів під відповідальне зберігання вважається дата «Акта приймання-передачі порожніх контейнерів на відповідальне зберігання», а датою зняття контейнерів з відповідального зберігання вважається дата «Акта повернення на зняття контейнерів з відповідального зберігання», підписані уповноваженими представниками сторін (п. 4.4. Договору).

Повне або часткове повернення поклажодавцю контейнерів з відповідального зберігання здійснюється після отримання зберігачем від поклажодавця «Акта повернення на зняття порожніх контейнерів з відповідального зберігання» (п. 4.5. Договору).

Повернення вважається здійсненим після підписання сторонами «Акта приймання-здачі контейнерів з відповідального зберігання» (п. 4.6. Договору).

Порожні контейнери, прийняті на зберігання зберігачем, підлягають поверненню поклажодавцю або уповноваженій поклажодавцем особі в кількості, якості, стані, в якому вони були прийняті на зберігання (п. 4.9. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 та до остаточного завершення усіх зобов`язань, узятих на себе за Договором. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку Договору не сповістить іншу сторону письмово про розірвання Договору, строк його дії автоматично подовжуватиметься на кожен подальший календарний рік (п. 8.6. Договору).

Згідно з п. 8.7. Договору його розірвання можливе при повідомленні однієї зі сторін Договору про свій намір не пізніше ніж за один календарний місяць до наміченого дня розірвання.

01.09.2022 ТОВ КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ звернулось до ТОВ «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» з претензією, в якій вимагало терміново забезпечити можливість відвантаження та вивезення контейнерів за заявками позивача за первісним позовом.

22.11.2022 та 23.11.2022 ТОВ КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ повторно звернулось до відповідача за первісним позовом з вимогою про повернення контенерів, які знаходяться на зберіганні.

Крім того, 19.12.2022 позивач звертався до відповідача з вимогою про відвантаження одного з належних йому контейнерів.

В подальшому, 28.12.2022 позивач надіслав на юридичну адресу відповідача вимогу № б/н від 28.12.2022 про повернення контейнерів, які знаходяться на зберіганні (а.с. 24).

Вказана вимога стосувалася наступних контейнерів:

№ РОСU4031465 (тип 22U1), дата завезення: 04.06.2021;

№ ССLU9103995 (тип 22U1), дата завезення: 04.06.2021;

№ GWLU5691066 (тип 22R1), дата завезення: 03.06.2022;

№ СSFU9645950 (тип 4EG1), дата завезення: 26.08.2021;

№ GWLU1877999 (тип 45R1), дата завезення: 21.10.2022.

Відповідач надав позивачу відповідь на вказану вимогу, де вказав про можливість повернення контейнерів після погашення позивачем заборгованості (а.с. 32).

Листом № 28/12-22-01 від 28.12.2022 відповідач висловив позивачу вимогу про розірвання Договору протягом одного календарного місяця з моменту отримання позивачем даного листа (а.с.31).

04.01.2023 відповідач надіслав позивачу листа-вимогу № 04/01/23-01 від 04.01.2023 про оплату заборгованості та вивезення контейнерного обладнання (а.с. 99).

У вказаній вимозі відповідач зазначив, що позивачем не сплачено заборгованість згідно наступних рахунків: № 168 від 31.08.2022 за навантажувально-розвантажувальні роботи на суму 2150,23 грн; № 185 від 30.09.2022 за навантажувально-розвантажувальні роботи на суму 33141,50 грн; № 224 від 31.12.2022 за зберігання контейнерів №№ РОСU4031465, ССLU9103995, GWLU5691066, СSFU9645950, GWLU1877999 на загальну суму 78066,65 грн.

Крім того, відповідач у цій же вимозі попередив позивача про те, що у випадку несплати заборгованості та не вивезення контейнерів, Товариство з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» буде змушено виставляти додаткові рахунки навіть після завершення дії Договору за весь час зберігання контейнерного обладнання.

До вимоги відповідачем було додано виставлені позивачу рахунки № 168 від 31.08.2022, № 185 від 30.09.2022 та № 224 від 31.12.2022.

09.02.2023 відповідач надіслав позивачу лист № 08/02-23-001 від 08.02.2023 (а.с. 102-103), в якому повідомив, що на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» продовжують знаходитись надані поклажодавцем контейнери №№ РОСU4031465, ССLU9103995, GWLU5691066, СSFU9645950, GWLU1877999.

У даному листі відповідач зазначив, що через нездійснення позивачем оплати за зберігання контейнерів, станом на 28.01.2023 заборгованість складає 87 044,98 грн.

Крім того, цим же листом відповідач повідомив позивача про застосування притримання вищевказаних контейнерів на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України до повної оплати заборгованості.

До листа відповідачем було додано виставлений позивачу рахунок № 14 від 28.01.2023 на суму 87 044,98 грн., копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 105).

Крім того, у матеріалах справи наявний підписаний електронним підписом відповідача Акт надання послуг № 14 від 28.01.2023 (а.с. 107), згідно з яким позивачу були надані послуги зі зберігання спірних контейнерів на суму 87 044,98 грн.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 105-108), рахунок № 14 від 28.01.2023 та Акт надання послуг № 14 від 28.01.2023 були надіслані відповідачу через програмне забезпечення «М.E.Doc.», яка призначена для подання звітності до контролюючих органів та обміну юридично значущими первинними документами між контрагентами в електронному вигляді.

Вказані документи були отримані позивачем через систему «М.E.Doc.» 10.02.2023.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 2 ст. 628 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору, який за своєю правовою природою є змішаним та містить у собі елементи договору надання послуг та договору зберігання.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 901 ЦК України).

У відповідності з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України).

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 938 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання (ч. 1 ст. 948 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

За приписами ч. 1 ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як зазначалося раніше, на виконання укладеного між сторонами Договору відповідач зберігає на своїй контейнерній ділянці отримані від позивача контейнери, а саме: № РОСU4031465 (тип 22U1), № ССLU9103995 (тип 22U1), № GWLU5691066 (тип 22R1), № СSFU9645950 (тип 4EG1), № GWLU1877999 (тип 45R1). Вказані обставини сторонами по справі сторонами не заперечуються.

Стосовно вимог первісного позову в частині необхідності повернення притриманого майна, а також висновків суду першої інстанції в цій частині, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

В обґрунтування первісного позову позивач посилається на відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» як зберігача повернути контейнери, які зберігаються у відповідача.

Відповідач зазначив, що у зв`язку із наявністю у позивача заборгованості за послуги зберігання скористався передбаченим ст. 594 Цивільного кодексу України правом притримання контейнерів.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, притриманням.

Загальний правовий зміст такого способу забезпечення зобов`язань як притримання визначається статтями 594-597 Цивільного кодексу України.

Частинами 1 та 2 ст. 594 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 594 Цивільного кодексу України встановлено, що об`єктом притримання є речі. Частиною першою статті 595 ЦК України унормовано, що кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Таким чином норми статей 594 та 595 Цивільного кодексу України надають кредитору, який правомірно володіє річчю, право на її притримання до виконання боржником зобов`язання та покладають на кредитора обов`язок негайного повідомлення боржника про притримання такої речі.

Відповідна правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 29.03.2018 у справі № 915/214/17.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не виконано обов`язок негайного повідомлення позивача про притримання контейнерів, що виключає можливість в даному випадку застосування такого способу забезпечення зобов`язання. Так, з наявного у справі листування між позивачем та відповідачем вбачається, що ТОВ "КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ" неодноразово, починаючи з 01.09.2022 зверталося до відповідача з вимогою повернення контейнерів. Натомість, останній, в порушення вимог ч.1 ст. 953 Цивільного кодексу України, не повернув означені контейнери і лише 09.02.2023 відповідач повідомив позивача про застосування притримання контейнерів на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України до повної оплати заборгованості. Означений лист не може бути врахований судовою колегією як належний доказ негайного повідомлення позивача про притримання, оскільки тривалий час (понад 4 місяці) ним не виконувалася вимога поклажодавця про повернення майна, переданого на зберігання.

Вищевикладене спростовує висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для притримання відповідних контейнерів у відповідача, у зв`язку з чим вимоги позивача про повернення майна підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню.

Стосовно висновків місцевого господарського суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог щодо стягнення коштів та доводів апелянта, суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками, вважає їх обгрунтованими та правомірними, з огляду на наступне.

У відповідності з п. п. 2.1., 2.2. Договору позивач зобов`язався один раз на місяць не пізніше десятого числа місяця, що йде за звітним сплачувати відповідачу плату за зберігання контейнерів та завантажувально-розвантажувальні роботи, розмір якої передбачено Додатком № 1 до Договору (а.с. 56).

Відповідач через систему «M.E.Doc.» надіслав позивачу рахунок на оплату №14 від 28.01.2023 та Акт надання послуг № 14 від 28.01.2023, які були отримані позивачем 10.02.2023.

Рахунок на оплату № 14 від 28.01.2023 на суму 87 044,98 грн. було також надіслано позивачу засобами поштового зв`язку разом з листом № 08/02-23-001 від 08.02.2023 (а.с. 102-104).

Плату за зберігання контейнерів нараховано відповідачем у доларах США, що вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку «Звіт по лінії» (а.с. 167). Але, у зв`язку з тим, що згідно Додатку № 1 до Договору оплата здійснюється у гривнях по курсу НБУ + ПДВ, відповідачем заявлено до стягнення у зустрічному позові 87 044,98 грн за зберігання контейнерів.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем вказаної заборгованості.

Позивач зазначає про неможливість точного визначення строку зберігання й відповідно дати завезення контейнерів.

Однак, позивачем в адресованій відповідачу вимозі про повернення контейнерів (а.с. 24) зазначалися дати їх завезення на контейнерний майданчик, а саме: № РОСU4031465 (тип 22U1), дата завезення: 04.06.2021; № ССLU9103995 (тип 22U1), дата завезення: 04.06.2021; № GWLU5691066 (тип 22R1), дата завезення: 03.06.2022; № СSFU9645950 (тип 4EG1), дата завезення: 26.08.2021; № GWLU1877999 (тип 45R1), дата завезення: 21.10.2022.

Крім того, факт передачі позивачем спірних контейнерів на зберігання у вказані дати підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи (додаткові пояснення вх. ГСОО № 17998/23 від 01.06.2023) копіями навантажувально-розвантажувальних ордерів № 193539 від 03.06.2022, № 195557 від 21.10.2022, № 179414 від 04.06.2021, № 179413 від 04.06.2021, № 182363 від 26.08.2021.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тобто, стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судова колегія зазначає, що відповідач належним чином виконав свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу послуг зі зберігання контейнерів, а відповідач в порушення п/п 3.1.3. Договору не виконав свого обов`язку зі своєчасного здійснення оплати послуг зберігання, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно задовольнив зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» про стягнення 87 044,98 грн.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про: часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та прийняття в цій частині нового рішення про про задоволення позовних вимог про повернення контейнерів ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ». В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 123, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі №916/101/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі №916/101/23 скасувати частково.

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ до Товариства з обмеженою відповідальністю МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ про зобов`язання повернути майно.

Зобов`язанти Товариство з обмеженою відповідальністю МУЛЬТІМОДАЛ КАРГО ТЕРМІНАЛ (65009, м.Одеса, вул.Академічна, 20Б, кв.99, інд.код: 22480383) передати Товариству з обмеженою відповідальністю КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ (65104, м.Одеса, пр.Академіка Глушка, 29, оф.228, інд.код: 42163494) контейнери за номерами: POCU4031465 22U1; CCLU9103995 22U1; GWLU569106622R1; CSFU9645950 4EG1; GWLU187799945R1.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 по справі №916/101/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.10.2023 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

С.І. Колоколов