ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р. Справа №914/768/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді В.М. Гриців

Г.Г. Якімець,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н та дати (вх. №№ 01-05/2031/23, 01-05/2032/23 від 26.06.2023 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2023 року та додаткове рішення від 08.06.2023 року (суддя Н.Є. Березяк; повний текст рішення складено 01.06.2023 року; повний текст додаткового рішення складено 08.06.2023 року)

у справі № 914/768/23

за позовом: Фізичної особи підприємця Новіцького Леоніда Вікентійовича (надалі ФОП Новіцький Л.В.)

до відповідача: Львівської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі від 27.07.2011,

за участю:

від позивача: Новіцький Л.В. (паспорт № НОМЕР_1 , виданий 04.10.2019 року); Тищук Л.К. адвокат (ордер серії ВС № 1213713 від 27.06.2023 року);

від відповідача: Наумець А.Г. (самопредставництво юридичної особи),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та письмових пояснень учасників справи

07.03.2023 року ФОП Новіцький Л.В. звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі від 27.07.2011, в редакції запропонованій позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не розглянуто лист - повідомлення позивача про поновлення договору оренди землі; позивач після закінчення строку дії договору оренди за відсутності заперечень Львівської міської ради продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою та сплачувати орендну плату.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 7956/23 від 30.03.2023 року) відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що тимчасова споруда за адресою м. Львів, вул. І. Виговського, 69 не внесена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова. У відповідності до результатів голосування депутатів Львівської міської ради, питання щодо надання ФОП Новіцькому Л.В. земельної ділянки на вул. Виговського, 69 не набрало достатньої кількості голосів для прийняття такого рішення. Відповідно рішення щодо надання чи ненадання земельної ділянки Новіцькому Л.В. не приймалося.

Позивач у відповіді на відзив (вх. №8781/23 від 07.04.2023) стверджує, що відповідач не спростував того, що договір оренди землі від 27 липня 2011 року вважається поновленим на тих самих умовах і на той самий строк до 30 вересня 2025 року на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Своїм відзивом відповідач підтвердив, що позивач виконав всі вимоги для поновлення дії договору оренди землі, а також те, що відповідач у передбачений законом строк не заперечив щодо поновлення договору оренди.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.05.2023 року у справі №914/768/23 задоволено позовні вимоги ФОП Новіцького Л.В. Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі від 27 липня 2011 року, що зареєстрований у Львівській міській раді 27 липня 2011 року за № 3-1803, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Львові, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 березня 2012 року за № 00744 в редакції, запропонованій позивачем. Стягнуто з Львівської міської ради на користь ФОП Новіцького Л.В. 2684,00 грн. судового збору.

В ході розгляді справи суд першої інстанції встановив, що між Львівською міською радою та ФОП Новіцьким Л.В. укладено договір оренди землі від 27.07.2011, згідно якого позивач отримав у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м.Львові, на вул. І. Виговського, буд. 69 (кадастровий номер :04:007:0054, загальна площа земельної ділянки становить 0,0260 га) для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів. Згідно п. 8 договору, його було укладено на 5 (п`ять) років до 30.09.2015 року. Рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.2018 року у справі № 914/708/18 договір оренди землі було поновлено на тих самих умовах і на той самий строк до 30.09.2020 року. Маючи намір на поновлення договору оренди землі на той самий строк (5 років до 30.09.2025) і на тих самих умовах, позивач 01.07.2020 звернувся до відповідача з відповідною заявою та долучив до неї проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Позивач не отримав відповіді щодо результатів розгляду його звернення від 01.07.2020 про поновлення договору оренди землі; відповідач не прийняв рішення про поновлення або відмову у поновлені договору оренди та не підписав додаткової угоди. Позивач продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою та виконувати інші умови договору оренди землі. Заперечень щодо користування земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки орендодавець не висловлював. Суд констатував, що позивач належним чином скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі та вчинив всі необхідні дії для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України Про оренду землі. За наявності визначених ч.6 ст.33 Закону України Про оренду землі підстав для поновлення спірного договору оренди землі та, з огляду на те, що відповідач зволікає в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, яка відповідно до ч.8 ст.33 Закону України Про оренду землі мала бути укладена в обов`язковому порядку у місячний строк, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 27.07.2011 укладеною в редакції, запропонованій позивачем.

Додатковим рішенням господарського суду Львівської області від 08.06.2023 року у справі №914/768/23 частково задоволено заяву представника ФОП Новіцького Л.В. за вх.№2162/23 від 31.05.2023. Стягнуто з Львівської міської ради на користь ФОП Новіцького Л.В. 20000,00 грн витрат на правову (правничу) допомогу. Відмовлено в задоволенні решти вимог заяви.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 64500,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеній частині. Суд вказав, що розумним, співмірним і справедливим є відшкодування позивачу понесених судових витрат у розмірі 20000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2023 року та додаткове рішенням від 08.06.2023 року у справі №914/768/23, в якій просить скасувати зазначені рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову та у відшкодуванні судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Зазначає, що договір оренди землі від 27.07.2011 року діяв до 30.09.2020 року. У відповіді на звернення позивача про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк до 30.09.2025 року Львівська міська рада листом від 09.09.2020 року №2403-вих69262 повідомила, що на спірній земельній ділянці відсутній об`єкт нерухомого майна, а розміщена мала архітектурна форма. Звертає увагу, що тимчасова споруда за адресою: м. Львів, вулю І.Виговського, 69 не внесена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 року. Зауважує, що позивач не вчинив жодних дій для укладення договору оренди конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: м. Львів, вулю І.Виговського, 69 та не отримував паспорта прив`язки тимчасової споруди. На переконання скаржника, спірна земельна ділянка повинна передаватись в оренду на підставі земельних торгів, оскільки чинним земельним законодавством не передбачено надання в оренду земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд, а також враховуючи те, що на земельній ділянці відсутній об`єкт нерухомого майна.

На переконання відповідача, оскаржене додаткове рішення підлягає скасуванню, оскільки суд не врахував, що позивач під час розгляду справи не заявляв про витрати на правничу допомогу. Про такі було заявлено після прийняття судом рішення, що є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Зокрема, зазначає, що лист Львівської міської ради від 09.09.2020 року №2403-вих69262 не спростовує того, що договір оренди землі від 27.07.2011 року вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах до 30.09.2025 року в силу ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». В листі не вказується, що орендодавець заперечує у поновленні договору оренди землі шляхом укладення додаткової угоди. При цьому, зазначений лист позивач не отримував, а відповідач не надав доказів про надіслання такого листа. Вважає, що в апеляційній скарзі відповідач підтвердив, що позивач виконав всі вимоги для поновлення дії договору оренди землі, а також те, що у передбачений законом строк Львівська міська рада не заперечила щодо поновлення договору оренди. Безпідставними є аргументи скаржника про підстави скасування додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки в позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок понесених витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 64000,00 грн. Просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2023 року та додаткове рішенням від 08.06.2023 року у справі №914/768/23, апеляційну скаргу Львівської міської ради без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представники позивача просили залишити без змін оскаржені рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи

30.09.2007 року Львівська міська рада прийняла ухвалу № 3959 Про затвердження ФОП Новіцькому Л.В. проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. І. Виговського, 69, відповідно до якої ухвалила затвердити ФОП Новіцькому Л.В. проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати земельну ділянку площею 0,026 га на вул. І. Виговського, 69 в оренду терміном на 5 років для встановлення та обслуговування тимчасового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів без права капітального будівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі комерції (а.с.15, т.1).

На підставі ухвали № 3959 від 30.09.2007 року між Львівською міською радою (орендодавець) та ФОП Новіцьким Л.В. (орендар) укладено договір оренди землі від 27.07.2011 року, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер :04:007:0054, загальною площею 0,0260 га, яка знаходиться у м. Львові на вул. І. Виговського, 69 для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів (а.с.16-21, т.1).

Договір укладено на 5 років до 30 вересня 2015 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору).

В пунктах 9-14 договору сторони узгодили розмір та порядок сплати орендної плати.

Права та обов`язки сторін встановлені в пунктах 28-31 договору.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 договору).

Відповідно до пункту 37 дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Договір оренди землі від 27.07.2011 року зареєстрований у Львівській міській раді 27.07.2011 року за №З-1803 та в Управлінні Деркомзему у місті Львів 02.03.2012 року за №00744.

Наявною в матеріалах справи копією акта приймання-передачі об`єкта оренди підтверджується, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку площею 0,026 га, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул.І. Виговського, 69. Земельна ділянка передана в оренду терміном на 5 років для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів (а.с.25, т.1).

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.2018 року у справі №914/708/18 договір оренди землі від 27.07.2011 року було поновлено на тих самих умовах і на той самий строк до 30.09.2020 року (а.с.31-42, т.1).

01.07.2020 року ФОП Новіцький Л.В. звернувся до Львівської міської ради з листом б/н від 01.07.2020 року, в якому орендар, керуючись ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 8 договору оренди землі, повідомив про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк та просив поновити (продовжити) договір на 5 років до 30.09.2025 року. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі було додано проект додаткової угоди (а.с. 44-45, т.1).

Львівська міська рада у встановлений місячний строк не повідомила ФОП Новіцькому Л.В. про своє рішення щодо поновлення договору.

Головне управління ДПС у Львівській області в листі № 7357/6/13-01-24-11 від 13.03.2023 року повідомляє, що за даними інтегрованої картки платника ФОП Новіцького О.В. за фактичне користування земельною ділянкою по вул. І.Виговського, 69, площею 260 кв.м, за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 року нараховано та сплачено 67049,91 грн. орендної плати заземлю, заборгованість по орендній платі за землю станом на 07.03.2023 року відсутня (а.с.116, т.1).

Позивач, мотивуючи тим, що на лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі не отримав відповіді та продовжує користуватися земельною ділянкою і сплачувати оренду плату після закінчення строку дії договору, звернувся з позовом до суду про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі до договору оренди землі від 27.07.2011 року.

Як зазначає відповідач, листом від 09.09.2020 № 2403-вих-69262 Львівська міська рада повідомила ФОП Новіцькому Л.В., що на земельній ділянці, щодо якої він має намір укласти додаткову угоду до договору оренди землі, відсутній об`єкт нерухомого майна, а розміщена мала архітектурна форма. В листі зазначається про підготовку проекту ухвали щодо користування ФОП Новіцьким Л.В. земельною ділянкою на вул. І. Виговського, 69 кадастровий номер № 461013630:04:007:0054 та подання на розгляд сесії Львівської міської ради.

В матеріалах судової справи №914/768/23 відсутні докази надсилання вищевказаного листа на адресу позивача (чи вручення під розписку).

10 лютого 2023 року Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення №129 Про демонтаж тимчасової споруди на вул. І. Виговського, 69 (а.с.127-128, т.1).

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відносини, пов`язані з орендою землі, серед іншого, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

За приписами частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Стаття 12 Земельного кодексу України передбачає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, зокрема належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі ухвали № 3959 від 30.09.2007 року між Львівською міською радою (орендодавець) та ФОП Новіцьким Л.В. (орендар) укладено договір оренди землі від 27.07.2011 року, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер :04:007:0054, загальною площею 0,0260 га, яка знаходиться у м. Львові на вул.І. Виговського, 69 для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів на 5 років до 30 вересня 2015 року, та який було поновлено на тих самих умовах і на той самий строк до 30.09.2020 року рішенням господарського суду Львівської області від 27.08.2018 у справі № 914/708/18.

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124).

Законом України "Про оренду землі" врегульовані відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" у відповідній редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) ( (частина перша цієї статті).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Частина шоста статті 33 Закону України "Про оренду землі" встановлювала, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

За приписами частини восьмої цієї статті додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини 11 цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19 зазначено таке: "Частини п`ята та шоста статті 33 Закону № 161-XIV встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин. За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону України "Про оренду землі", орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду. Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону України "Про оренду землі", розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення".

В зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду міститься також висновок про те, що без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим, а єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій-восьмій, одинадцятій статті 33 Закону України "Про оренду землі" додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.

На вказані правові позиції Велика Палата Верховного Суду наголосила і в постанові від 18.05.2023 року у справі № 910/10380/20.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).

Норма статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в згаданій редакції) прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені Законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18).

Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що у відповідності до п.8 договору позивач в листі від 01.07.2020 року повідомив відповідача про намір продовжити термін оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:007:0054, загальною площею 0,0260 га, яка знаходиться у м. Львові на вул. І. Виговського, 69 на той самий строк (5 років до 30.09.2025) і на тих самих умовах.

Відповідач упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомляв позивача про наявність заперечень щодо поновлення цього договору, рішення про поновлення або відмову у поновлені договору оренди не прийнято, додаткова угода уповноваженою особою не підписана, а позивач продовжував користуватися орендованою земельною ділянкою та виконувати інші умови договору оренди землі.

Беручи до уваги все вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач належним чином скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі та вчинив усі необхідні дії для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України Про оренду землі.

З врахуванням вищеописаних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів констатує наявність визначених частиною 6 статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) підстав для поновлення спірного договору оренди землі.

Суд першої інстанції врахував зазначені обставини та правомірно задовольнив позовні вимоги.

В апеляційній скарзі Львівська міська рада посилається на те, що листом від 09.09.2020 № 2403-вих-69262 повідомила ФОП Новіцькому Л.В., що на земельній ділянці, щодо якої він має намір укласти додаткову угоду до договору оренди землі, відсутній об`єкт нерухомого майна, а розміщена мала архітектурна форма, яка не внесена до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 року.

Проте, суд встановив, що в матеріалах судової справи №914/768/23 відсутні докази надсилання вищевказаного листа на адресу позивача (чи вручення під розписку), що в свою чергу унеможливлює надання судом правової оцінки змісту цього листа.

Таким чином, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2023 року у справі №914/768/23.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне, обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2023 року у справі № 914/768/23 без задоволення.

В частині вимог апеляційної скарги на додаткове рішення господарського суду Львівської області від 08.06.2023 року у справі № 914/768/23 встановлено наступне.

31.05.2023 року позивач звернувся до господарського суду Львівської області з заявою (вх. № 2162/23), в якій просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 64500,00 грн.

Відповідач не надавав заперечення стосовно заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у справі № 914/768/23.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

У даній справі відповідач не заперечив щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вище зазначено, що за результатами розгляду справи №914/768/23 задоволено позов ФОП Новіцького Л.В.

На підтвердження понесення витрат на послуги адвоката позивач подав копії наступних документів: ордеру серії ВС №1190228 від 01.03.2023 року на надання правничої (правової) допомоги ФОП Новіцькому Л.В. адвокатом Тищук Л.К. (АО «Юридична фірма «Гринчук та Партнери»), договору про надання правової допомоги № 2 від 28.02.2023 року, додаткової угоди №1 від 27.03.2023 року до договору про надання правової допомоги № 2 від 28.02.2023 року, акта приймання-передачі наданих послуг №26/05 від 26.05.2023 року на суму 64500,00 грн, платіжних інструкцій від 20.04.2023 року, 30.05.2023 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних фахівцями АО «Юридична фірма «Гринчук та Партнери» в судовій справі № 914/768/23 від 30.05.2023 року.

Згідно з п.п. 5.1- 5.3 договору про надання правової допомоги № 2 від 28.02.2023 року (з наступними змінами та доповненнями), укладеного між ФОП Новіцьким Л.В. та АО «Юридична фірма «Гринчук та Партнери», клієнт зобов`язується сплатити Фірмі гонорар згідно договору відповідно до виставлених рахунків. Сплата гонорару здійснюється в такому порядку: 25000,00 грн. без ПДВ сплачуються Клієнтом протягом 3 робочих днів з дати виставлення рахунку; 20000,00 грн. без ПДВ сплачуються Клієнтом після відкриття провадження у судовій справі судом першої інстанції протягом 2 робочих днів на підставі виставленого рахунку. Сума гонорару є гонораром за ведення справи в суді першої інстанції і не залежить від результатів її розгляду.

У разі досягнення позитивного результату, а саме визнання укладеною Додаткової угоди про поновлення договору оренди землі до Договору оренди землі від 27.07.2011 року, Клієнт сплачує на користь Фірми додатково гонорар успіху, який становить 500 Євро в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на дату виставлення рахунку.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг № 26/05 від 26.05.2023 року та детального опису робіт (наданих послуг) від 30.05.2023 року, Адвокатське об`єднання надало ФОП Новіцькому Л.В. правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи №914/768/23, яка включає такі послуги: вивчення матеріалів справи, підготовка позиції по справі 7 год; підготовка позовної заяви 3,5 год; моніторинг реєстрації позовної заяви в господарському суді Львівської області 0,1 год; опрацювання відзиву Львівської міської ради на позовну заяву. Підготовка відповіді на відзив - 4 год; підготовка клопотання про долучення документів до матеріалів справи від 19.04.2023 року - 0,25 год; підготовка заяви про забезпечення позову 1,5 год; підготовка до судового засідання, призначеного господарським судом Львівської області на 20.04.2023 - 1,5 год; участь у судовому засіданні по справі в господарському суді Львівської області 0,5 год; підготовка до судового засідання, призначеного господарським судом Львівської області на 25.05.2023 1,5 год; участь у судовому засіданні по справі в господарському суді Львівської області - 1 год.; підготовка заяви про ухвалення додаткового судового рішення по справі №914/768/23 1,5 год.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 64500,00 грн. грн витрат на професійну правничу допомогу.

Проаналізувавши зміст Детального опису робіт (наданих послуг) за період з 28.02.2023 по 30.05.2023 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що послуги, зазначені у пункті 1 цього опису (вивчення матеріалів справи, підготовка позиції по справі) охоплюються наступними пунктами цього опису (моніторинг реєстрації позовної заяви в господарському суді Львівської області; опрацювання відзиву Львівської міської ради на позовну заяву, підготовка відповіді на відзив).

До Детального опису робіт включено підготовку заяви про забезпечення позову, в задоволенні якої суд першої інстанції відмовив, про що виніс ухвалу від 24.04.2023 року.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою і необхідною.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору або є неспівмірним зі складністю справи.

Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №914/768/23 та додані до неї документи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 64500,00 грн. є завищеним, неспівмірним із складністю цієї справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами). Обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді першої інстанції не у повній мірі відповідає критерію обгрунтованості, реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та витраченому адвокатом часу.

З огляду на те, що стягнення судом витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі суперечить принципу розподілу таких витрат, розумності їх розміру, суд першої інстанції обгрунтовано та підставно часткового задоволив заяву та стягнув з Львівської міської ради на на користь ФОП Новіцького Л.В. 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у справі №914/768/23.

За доводами апеляційної скарги, заяву необхідно було залишити без задоволення у зв`язку з тим, що позивач заявив про понесені витрати на професійну правничу допомогу після прийняття судом рішення по суті спору.

Ці доводи є помилковими та не заслуговують на увагу, оскільки, як видно з матеріалів справи №914/768/23, позивач в позовній заяві зазначив орієнтовний розмір витрат на професійну правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 2 від 28.02.2023 року, які він очікує понести (а.с.1-8, т.1).

За приписами частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених у додатковому рішенні господарського суду Львівської області від 08.06.2023 року у справі №914/768/23, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 126, 129, 244, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н та дати (вх. №№ 01-05/2031/23, 01-05/2032/23 від 26.06.2023 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2023 року та додаткове рішення від 08.06.2023 року у справі №914/768/23 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя Г.Г. Якімець