РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.10.2023Справа № 910/10428/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Фізичної особи-підприємця Бабич Дмитра Борисовича

про стягнення 227 046, 08 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Бабич Дмитра Борисовича про стягнення 227 046, 08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем свого обов`язку з оплати орендних платежів.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Вказану ухвалу суду сторони отримали у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим їм процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Суддя Алєєва І.В. перебувала у відпустці з 31.07.2023 по 01.09.2023.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

27.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (підприємство-балансоутримувач), Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Бабичем Дмитром Борисовичем (відповідач, орендар) було укладено договір № 2579.

31.01.2020 між орендодавцем, орендарем та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (позивач, підприємство-балансоутримувач) укладено Договір № 1 про внесення змін до Договору, згідно з яким, зокрема, відбулася заміна Підприємства-Балансоутримувача у зазначеному Договорі.

Відповідно до умов п.п. 1.1, 2.1 Договору нерухоме майно (нежитлові приміщення) загальною площею 121, 7 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Північна, буд. 16, літ. «Б» (Об`єкт оренди) передано в орендне користування для розміщення пункту доочищення та продажу питної води.

Умовами Договору № 1 про внесення змін до Договору, зокрема, було змінено цільове призначення Об`єкта оренди (п. 1.1. Договору) на «розміщення пункту доочищення та продажу питної води (12, 30 кв.м) та розміщення перукарні (109, 40 кв.м)».

Відповідно до п.п. 5.1.1 та 5.2.1 Договору (зі змінами) орендодавець та/або підприємство-балансоутримувач мають право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього Договору. В процесі перевірки виконання умов цього договору оренди може бути здійснена фото-або відеофіксація стану та умов використання Об`єкта.

31.08.2020 позивачем в результаті огляду об`єкта оренди було виявлено, що частина приміщень використовувалася для виготовлення та зберігання суші, що є підтвердженням факту нецільового використання орендарем частини приміщень об`єкта. За результатами проведеного огляду було складено Акт про нецільове використання орендованих приміщень від 31.08.2020, зроблено відповідні фотоматеріали та направлено лист орендодавцю від 03.09.2020 № 28АУ/06/1у/1/3183 (копії акта, листа, роздруківки фотографій додаються).

Наказом орендодавця від 24.11.2020 № 5191-ОД було затверджено рішення про відмову в продовженні Договору на підставі прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців та використання частини орендованих приміщень не за цільовим призначенням, про що було повідомлено орендарю та підприємству-балансоутримувачу листом від 24.11.2020 № 062/05/14-7239.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 по справі № 910/2563/21 відмовлено в задоволені позову орендарю до орендодавця про визнання договору Оренду № 2579 від 27.12.2017 продовженим.

Вказаним рішенням встановлено, що в матеріалах справи містяться численні докази (довідки, звернення, листи, вимоги підприємства-балансоутримувача) про наявність у орендаря заборгованості зі сплати орендних платежів, податку за користування земельною ділянкою, що виникла більш ніж три місяці; акти та листи відповідачів (у справі № 910/2563/21) про використання орендарем орендованих приміщень не за цільовим призначенням; повідомлення про ненадання звіту про оцінку об`єкта оренди у визначений Законом строк.

16.11.2021 комісією у складі представників підприємства-балансоутримувача та орендодавця при огляді орендованих приміщень було виявлено самовільну прибудову орендарем приміщення вхідної групи до об`єкта оренди шляхом вимурування нових цегляних стін, а також встановлено факт перебування в приміщеннях об`єкта оренди невстановлених осіб та функціонування в одній кімнаті першого поверху пункту доочищення і продажу питної води, а в інших приміщеннях першого поверху та другого поверху з пункту з виготовлення та зберігання суші. Зазначене підтверджується Актом огляду приміщень від 16.11.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2022 у справі № 910/21373/21 позовні вимоги орендодавця до орендаря про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Фізичної особи-підприємця Бабича Дмитра Борисовича з нежитлових приміщень загальною площею 121,70 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Північна, буд. 16, літ. Б, задоволені повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач вказує, що на день звернення до суду об`єкт оренди не повернуто орендарем підприємству-балансоутримувачу із орендного користування, не зважаючи на закінчення терміну дії Договору, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/21373/21 про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення орендаря з об`єкта оренди.

Відповідно до п. 8.3. Договору, об`єкт повинен використовуватися орендарем тільки за цільовим призначенням, обумовленим підпунктом 1.1 цього Договору.

Згідно п. 8.5. Договору, орендар зобов`язаний додатково сплатити різницю між орендною платою, розрахованою за фактичний вид використання об`єкта, встановлений перевіркою, та орендною платою, визначеною цим Договором за весь період оренди, з дати останньої перевірки.

Позивачем після отримання рішення у справі № 910/21373/21 було здійснено донарахування орендної плати за фактичне нецільове використання орендарем частини орендованих приміщень в сумі 253 073, 44 грн (з ПДВ), та складено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2100 від 22.06.2022.

Позивач вказує, що розрахунки донарахування було здійснено відповідно до ч. 2 п. 13 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» (зі змінами), за відповідною орендною відсотковою ставкою у розмірі 6 % (замість 3 %, як передбачалось умовами Договору) з дати виявлення при перевірці факту порушення цієї умови Договору, тобто з 31.08.2020 до 31.05.2022.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 (зі змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 15.04.2022 № 4569/4610), у сфері комунального майна територіальної громади міста Києва на період дії воєнного стану та один місяць з дати його припинення орендарі за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва звільняються від орендної плати у разі надходження відповідних заяв від орендарів. На підставі листа орендодавця від 03.06.2022 № 062/05-21-1948 (вх. № 19АУ/3768 від 03.06.2022) та заяви орендаря до орендодавця первісний розмір орендної плати за період з 24.02.2022 до 31.05.2022 було відкориговано позивачем Коригувальним актом від 22.06.2022 на суму - 51 138, 16 грн (з ПДВ).

Відповідно до Акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.06.2022 № 2100 та Коригувального Акта від 22.06.2022 частина орендної плати (доплата) за нецільове використання орендарем об`єкта оренди з 31.08.2020 до 23.02.2022 (включно) становить: 253 073, 44 - 51 138, 16 = 201 935, 28 (грн з ПДВ).

Зазначені Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.06.2022 № 2100 та Коригувальний акт від 22.06.2022 було направлено позивачем орендарю з листом від 14.07.2022 № 28АУ/06/1у/1/1963.

Позивач, враховуючи п. 3.10 Договору (зі змінами), за яким орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, вказує, що частина орендної плати, яка була нарахована за нецільове використання об`єкта оренди, мала бути сплачена орендарем до 15.08.2022, а тому період прострочення орендної плати визначений позивачем з 16.08.2022 - 21.06.2023.

З урахуванням викладеного позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 201 935, 28 грн заборгованості з доплати за нецільове використання об`єкта оренди.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Аналогічні положення закріплені у в ч. 1 ст. 283 ГК України.

Згідно ч. 5 ст. 762 ЦК України, плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на орендодавців майна. Контроль за використанням нерухомого та рухомого майна покладається на балансоутримувачів.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не подано, хоча про розгляд справи відповідачу відомо, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 840.

Враховуючи, що строк оплати по орендних платежах настав, ненадання відповідачем контрозрахунку заборгованості та будь-яких заперечень, враховуючи відсутність доказів оплати, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з доплати за нецільове використання об`єкта оренди у розмірі 201 935, 28 грн, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 5145, 20 грн 3 % річних та 19 965, 60 грн інфляційних втрат.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 19 965, 60 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 %, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 5145, 20 грн.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до п. 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ БАБИЧА ДМИТРА БОРИСОВИЧА ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (01001, місто Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) заборгованість у розмірі 201 935 (двісті одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 28 коп., 3 % річних у розмірі 5145 (п`ять тисяч сто сорок п`ять) грн 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 19 965 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 69 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва