ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р. Справа №910/5510/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Алданової С.О.

секретар судового засідання - Луцюк А.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Божко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламний текстиль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 (повний текст складено 03.08.2023)

у справі №910/5510/23 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальності "Нова пошта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламний текстиль"

про стягнення 361 796,90 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальності "Нова пошта" (далі - ТОВ "Нова пошта") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламний текстиль" (далі - ТОВ "Рекламний текстиль") про стягнення штрафних санкцій у розмірі 361 796,90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Нова пошта" посилається на порушення ТОВ "Рекламний текстиль" умов договору поставки від 03.04.2015 №3/04/2015, в частині прострочення поставки товару, у зв`язку з чим позивач, на підставі пунктів 6.4, 6.5 договору, здійснив нарахування пені у сумі 280 419,80 грн та штрафу в розмірі 81 377,10 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Рекламний текстиль" на користь ТОВ "Нова пошта" 84 125,94 грн пені, 40 688,55 грн штрафу, а також судовий збір у розмірі 5 426,95 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що поставка товару здійснена відповідачем з порушенням строку, визначеного у відповідних специфікаціях. Також, перевіривши розрахунок пені та штрафу, судом встановлено, що він є обґрунтованим. Водночас, беручи до уваги мету нарахування неустойки, та приймаючи до уваги, що позивачем не вказувалось на понесення ним будь-яких збитків, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з поставки товару, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 50%, та пені - на 70%.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Рекламний текстиль" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23, в частині стягнення пені скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення, в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 84 125,94 грн, ухвалене судом першої інстанції через неправильну оцінку (тлумачення) положень пунктів 5 спірних специфікацій, укладених між ТОВ "Рекламний текстиль" та ТОВ "Нова пошта", до договору поставки від 03.04.2015 №03/04/2015, якими його сторони дійшли згоди не поширювати положення договору поставки, в частині господарських санкцій, передбачених ним за прострочення поставки товарів, на вказані специфікації, якими встановлено спеціальну господарську санкцію за таке правопорушення зі сторони скаржника.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Рекламний текстиль" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/5510/23 між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 справу №910/5510/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Коротун О.М., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5510/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ТОВ "Рекламний текстиль" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/5510/23.

6 вересня 2023 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/5510/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/5510/23. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань та письмових пояснень - до 05.10.2023. Справу №910/5510/23 призначено до розгляду на 11.10.2023.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2023, у зв`язку із перебуванням судді Коротун О.М., у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 справу №910/5510/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Алданова С.О., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Рекламний текстиль" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Алданова С.О., Шапран В.В.

Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 на його електронну адресу.

Згідно з частинами 3, 6, 8 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у добровільному порядку. На що також звертає увагу учасників процесу Верховний Суд у своїх ухвалах від 12.10.2022 у справі №910/14311/21, від 12.10.2022 у справі №910/14469/21, від 12.10.2022 у справі №922/2017/17.

Крім того, Верховий Суд в ухвалі від 22.08.2022 у справі №916/2731/21 вказав, що відповідно до рішення Ради Суддів України від 05.08.2022, з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства, під час відправлення правосуддя в умовах скрутного фінансового забезпечення судів, рекомендовано судам, зокрема у випадках, коли адвокат, нотаріус, приватний виконавець, арбітражний керуючій, судовий експерт, державний орган, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального секторів економіки, який бере участь у справі, не має офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - вимагати зареєструвати таку офіційну електронну адресу для подальшого направлення судом процесуальних документів в електронній формі; виклики та повідомлення, обмін процесуальними документами з учасниками судових проваджень у першу чергу здійснювати за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судових проваджень мобільних телефонів (в тому числі й з використанням месенджерів, які дозволяють отримати інформацію про доставку відповідного повідомлення, процесуального документа, та отримати інформацію про їх прочитання). Закликано усіх учасників судових проваджень, зокрема - з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їх справах, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки; зареєструвати електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; зареєструватися в підсистемі "Електронний кабінет" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи; використовувати функціонал "Електронного кабінету" для ознайомлення з поданими документами в електронній формі.

Таким чином, позивач повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/5510/23 розглядається за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 11.10.2023 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23 оскаржується відповідачем в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03.04.2015 між ТОВ "Рекламний текстиль" (постачальник) та ТОВ "Нова пошта" (покупець) укладено договір поставки №3/04/2015, за умовами якого постачальник зобов`язується постачати товар для використання його покупцем у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору, предметом поставки є швейні вироби, що узгоджується сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору, товар поставляється покупцю окремими партіями, відповідно до окремої заявки покупця та підписаної відповідної специфікації.

Розмір кожної партії товару визначається на підставі заявки та специфікації, виконаної в письмовій формі, в якій зазначається: найменування товару, кількість товару, що повинна постачатися в кожній окремій партії, коротка характеристика товару, дата поставки (пункт 2.2.3 договору).

Пунктом 3.1 договору, поставка товару здійснюється за підписаною сторонами специфікацією, складеною на підставі письмової заявки покупця.

За умовами пункту 3.2 договору, всі заявки повинні бути оформлені на офіційному бланку та надіслані факсом або відправлені електронної поштою.

Заявка покупця має бути затверджена постачальником протягом 3 робочих днів з моменту її одержання постачальником (пункт 3.3 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору поставка товару відбувається, згідно з строком вказаним у відповідній специфікації.

Датою поставки товару вважається дата приймання товару, вказана у видатковій накладній (пункт 3.5 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що виникли за цим договором (пункт 10.1 договору).

Згідно з пунктом 10.5 договору, у випадку, якщо жодна з сторін не повідомила іншу сторону про бажання розірвати договір за 30 днів до моменту закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на 1 рік на тих же умовах.

29 вересня 2022 року між сторонами укладено специфікацію №58 до договору, в якій сторони погодили найменування та кількість товару, що постачається відповідачем, його загальну вартість - 669 036,00 грн; встановили строк поставки товару - 35 робочих днів з моменту отримання заявки та внесення передплати. Умови оплати: 50% передплати та 50% післясплати, відтермінування платежу - 20 календарних днів з дня постачання товару.

У пункті 5 специфікації №58 від 29.09.2022 сторонами погоджено, що у випадку прострочення постачання більш ніж на 5 робочих днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості несвоєчасно поставленого товару. При цьому, умови договору, які регулюють аналогічні питання, передбачені цим пунктом специфікації, не застосовуються до поставки товару за цією специфікацією.

18 жовтня 2022 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 334 518,00 грн, що є 50% попередньої оплати за специфікацією №58 від 29.09.2022.

У свою чергу, 21.11.2022 відповідач поставив позивачу товар на суму 1 524,00 грн (видаткова накладна від 21.11.2022 №494), 16.12.2022 - товар на суму 53 340,00 грн (видаткова накладна від 16.12.2022 №525), 20.12.2022 - товар на суму 54 102,00 грн (видаткова накладна від 20.12.2022 №527), 27.12.2022 - товар на суму 50 292,00 грн (видаткова накладна від 27.12.2022 №539), 03.01.2023 - товар на суму 102 108,00 грн (видаткова накладна від 03.01.2023 №1), 10.01.2023 - товар на суму 132 588,00 грн (видаткова накладна від 10.01.2023 №11), 17.01.2023 - товар на суму 275 082,00 грн (видаткова накладна від 17.01.2023 №15), що разом становить - 669 036,00 грн.

У кожній з вказаних видаткових накладних міститься посилання, що поставка здійснюється відповідно до замовлення клієнта від 03.10.2022 №134.

Таким чином, зважаючи на те, що строк поставки товару становить 35 робочих днів, з моменту отримання заявки та внесення передплати, відповідач повинен був поставити товар за специфікацією №58 від 29.09.2022 у строк до 06.12.2022.

Отже, за специфікацією від 29.09.2022 №58 відповідачем прострочено поставку товару на суму 667 512,00 грн.

12 жовтня 2022 року між сторонами укладено специфікацію №59 до договору, в якій сторони погодили найменування та кількість товару, що постачається відповідачем, його загальну вартість - 159 840,00 грн; встановили строк поставки товару - 35 робочих днів з моменту отримання заявки та внесення передплати. Умови оплати: 50% передплати та 50% післясплати, відтермінування платежу - 20 календарних днів з дня постачання товару.

У пункті 5 специфікації №59 від 12.10.2022 сторонами погоджено, що у випадку прострочення постачання більш ніж на 5 робочих днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості несвоєчасно поставленого товару. При цьому, умови договору, які регулюють аналогічні питання, передбачені цим пунктом специфікації, не застосовуються до поставки товару за цією специфікацією.

20 жовтня 2022 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 79 920,00 грн, що є 50% попередньої оплати за специфікацією №59 від 12.10.2022.

У свою чергу, 27.12.2022 відповідач поставив позивачу товар на суму 10 800,00 грн (видаткова накладна від 27.12.2022 №540), 03.01.2023 - товар на суму 136 080,00 грн (видаткова накладна від 03.01.2023 №4), 04.01.2023 - товар на суму 12 960,00 грн (видаткова накладна від 04.01.2023 №5), що разом становить - 159 840,00 грн.

У кожній з вказаних видаткових накладних міститься посилання, що поставка здійснюється відповідно до замовлення клієнта від 06.10.2022 №161.

Таким чином, зважаючи на те, що строк поставки товару становить 35 робочих днів з моменту отримання заявки та внесення передплати, відповідач повинен був поставити товар за специфікацією №59 від 12.10.2022 у строк до 08.12.2022.

Отже, за специфікацією №59 від 12.10.2022 відповідачем прострочено поставку товару на суму 159 840,00 грн.

12 жовтня 2022 року між сторонами укладено специфікацію №60 до договору, в якій сторони погодили найменування та кількість товару, що постачається відповідачем, його загальну вартість - 800 190,00 грн; встановили строк поставки товару - 35 робочих днів з моменту отримання заявки та внесення передплати. Умови оплати: 50% передплати та 50% післясплати, відтермінування платежу - 20 календарних днів з дня постачання товару.

У пункті 5 специфікації №60 від 12.10.2022 сторонами погоджено, що у випадку прострочення постачання більш ніж на 5 робочих днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості несвоєчасно поставленого товару. При цьому, умови договору, які регулюють аналогічні питання, передбачені цим пунктом специфікації, не застосовуються до поставки товару за цією специфікацією.

20 жовтня 2022 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 400 095,00 грн, що є 50% попередньої оплати за специфікацією №60 від 12.10.2022.

У свою чергу, 27.12.2022 відповідач поставив позивачу товар на суму 24 990,00 грн (видаткова накладна від 27.12.2022 №541), 03.01.2023 - товар на суму 10 200,00 грн (видаткова накладна від 03.01.2023 №2), 17.01.2023 - товар на суму 19 380,00 грн (видаткова накладна від 17.01.2023 №16), 24.01.2023 - товар на суму 122 400,00 грн (видаткова накладна від 24.01.2023 №40), 09.02.2023 - товар на суму 140 760,00 грн (видаткова накладна від 09.02.2023 №80), 16.02.2023 - товар на суму 143 310,00 грн (видаткова накладна від 16.02.2023 №84), 23.02.2023 - товар на суму 339 150,00 грн (видаткова накладна від 23.02.2023 №86), що разом становить - 800 190,00 грн.

У кожній з вказаних видаткових накладних міститься посилання, що поставка здійснюється відповідно до замовлення клієнта від 06.10.2022 №163.

Таким чином, зважаючи на те, що строк поставки товару становить 35 робочих днів з моменту отримання заявки та внесення передплати, відповідач повинен був поставити товар за специфікацією №60 від 12.10.2022 у строк до 08.12.2022.

Отже, за специфікацією №60 від 12.10.2022 відповідачем прострочено поставку товару на суму 800 190,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на неналежне виконанням відповідачем умов договору поставки від 03.04.2015 №3/04/2015, в частині порушення строку поставки товарів, з огляду на що, просить суд стягнути з відповідача 280 419,80 грн пені та 81 377,10 грн штрафу, на підставі пунктів 6.4, 6.5 договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до пункту 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти та оплатити такий товар на умовах викладених у спірному договорі.

З матеріалів справи вбачається, що: згідно зі специфікацією №58 поставці підлягав товар у строк - до 06.12.2022; згідно зі специфікацією №59 поставці підлягав товар у строк - до 08.12.2022; згідно зі специфікацією №60 поставці підлягав товар у строк - до 08.12.2022.

18 жовтня 2022 року позивачем сплачено відповідачу грошові кошти у розмірі 334 518,00 грн, що є 50% попередньої оплати за специфікацією №58 від 29.09.2022.

20 жовтня 2022 року позивачем сплачено відповідачу грошові кошти у розмірі 79 920,00 грн, що є 50% попередньої оплати за специфікацією №59 від 12.10.2022.

20 жовтня 2022 року позивачем сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 400 095,00 грн, що є 50% попередньої оплати за специфікацією №60 від 12.10.2022.

На виконання умов специфікації від 29.09.2022 №58, 21.11.2022 відповідач поставив позивачу товар на суму 1 524,00 грн (видаткова накладна від 21.11.2022 №494), 16.12.2022 - товар на суму 53 340,00 грн (видаткова накладна від 16.12.2022 №525), 20.12.2022 - товар на суму 54 102,00 грн (видаткова накладна від 20.12.2022 №527), 27.12.2022 - товар на суму 50 292,00 грн (видаткова накладна від 27.12.2022 №539), 03.01.2023 - товар на суму 102 108,00 грн (видаткова накладна від 03.01.2023 №1), 10.01.2023 - товар на суму 132 588,00 грн (видаткова накладна від 10.01.2023 №11), 17.01.2023 - товар на суму 275 082,00 грн (видаткова накладна від 17.01.2023 №15), що разом становить - 669 036,00 грн.

На виконання умов специфікації від 12.10.2022 №59, 27.12.2022 відповідач поставив позивачу товар на суму 10 800,00 грн (видаткова накладна від 27.12.2022 №540), 03.01.2023 - товар на суму 136 080,00 грн (видаткова накладна від 03.01.2023 №4), 04.01.2023 - товар на суму 12 960,00 грн (видаткова накладна від 04.01.2023 №5), що разом становить - 159 840,00 грн.

На виконання умов специфікації від 12.10.2022 №60, 27.12.2022 відповідач поставив позивачу товар на суму 24 990,00 грн (видаткова накладна від 27.12.2022 №541), 03.01.2023 - товар на суму 10 200,00 грн (видаткова накладна від 03.01.2023 №2), 17.01.2023 - товар на суму 19 380,00 грн (видаткова накладна від 17.01.2023 №16), 24.01.2023 - товар на суму 122 400,00 грн (видаткова накладна від 24.01.2023 №40), 09.02.2023 - товар на суму 140 760,00 грн (видаткова накладна від 09.02.2023 №80), 16.02.2023 - товар на суму 143 310,00 грн (видаткова накладна від 16.02.2023 №84), 23.02.2023 - товар на суму 339 150,00 грн (видаткова накладна від 23.02.2023 №86), що разом становить - 800 190,00 грн.

Разом із тим, суд першої інстанції вірно встановив, що поставка товару відбулася з порушенням встановленого контрактом строку, тому позивачем нараховано до стягнення з відповідача, штраф на підставі пункту 6.5 договору, у загальному розмірі 81 377,10 грн (за специфікацією №58 від 29.09.2022 - 33 375,60 грн; за специфікацією №59 від 12.10.2022 - 7 992,00 грн; за специфікацією №60 від 12.10.2022 - 40 009,50 грн), а також пеню, на підставі пункту 6.4 договору, у загальному розмірі 280 419,80 грн (за специфікацією №58 від 29.09.2022 - 79 349,45 грн, за специфікацією №59 від 12.10.2022 - 13 478,40 грн, за специфікацією №60 від 12.10.2022 - 187 591,95 грн).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Положеннями пункту 4 статті 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 6.4 договору, за порушення строків поставки товару з вини постачальника, постачальник сплачує неустойку у розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Згідно з пунктом 6.5 договору, за порушення строків поставки товару з вини постачальника понад 10 робочих днів, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого у строк товару.

У пункті 5 специфікацій сторонами погоджено, що у випадку прострочення постачання більш ніж на 5 робочих днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості несвоєчасно поставленого товару. При цьому, умови договору, які регулюють аналогічні питання, передбачені цим пунктом специфікації, не застосовуються до поставки товару за цією специфікацією.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно відхилив заперечення відповідача про безпідставність нарахування неустойки (пені) на підставі пункту 6.4 договору, оскільки у специфікаціях сторони дійшли згоди про незастосування ними саме тієї умови договору, яка передбачає нарахування штрафу, тобто пункту 6.5 договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що позивач вправі нараховувати як неустойку (пеню), передбачену пунктом 6.4 договору, так і штраф, передбачений пунктом 5 специфікацій.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу, викладений позивачем у позовній заяві, суд першої інстанції дійшов висновку щодо його обґрунтованості, з яким також погоджується судова колегія.

Заперечень щодо невірності розрахунку пені та штрафу доводи апеляційної скарги не містять.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного ступеню прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17.05.2018 у справі №910/6046/16 та 27.02.2019 у справі №910/9765/18).

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи договір поставки, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з постачання товару та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний у договорі строк.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом, згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи всі фактичні обставини справи, а також те, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, спричинених простроченням виконання відповідачем зобов`язань, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 70% та 50% відповідно.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Нова пошта" про стягнення з ТОВ "Рекламний текстиль" пені у розмірі 280 419,80 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 84 125,94 грн, та позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 81 377,10 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 40 688,55 грн.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Рекламний текстиль" задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламний текстиль" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 у справі №910/5510/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Рекламний текстиль".

4. Матеріали справи №910/5510/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 17.10.2023.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.О. Алданова