ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" жовтня 2023 р. Cправа № 902/1068/20(902/798/23)

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Шарафіна С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" (код 42803946) в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю.

до: Фермерського господарства "Агроголд" (код 43160981)

про стягнення 344 400,00 грн

в межах справи № 902/1068/20

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" (код 38948033)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар центр" (код 42803946)

про визнання банкрутом

Представники сторін в судове засідання не з`явилися

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1068/20 за заявою ТОВ "Агріі Україна" до ТОВ "Агростар центр" про банкрутство.

Провадження у цій справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Так, ухвалою суду від 24.04.2023 продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута та повноважень арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. по справі №902/1068/20 - до 25.09.2023 року.

15.06.2023 до суду від ТОВ "Агростар центр" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. надійшла позовна заява № 02-26/427 від 09.06.2023 до ФГ "Агроголд" про стягнення заборгованості.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/1068/20(902/798/23), вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Ухвалою від 19.06.2023 (суддя Тісецький С.С.) позовну заяву ТОВ "Агростар центр" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. № 02-26/427 від 09.06.2023 до ФГ "Агроголд" про стягнення заборгованості у справі № 902/1068/20(902/798/23), в межах справи №902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр", залишено без руху.

Заявою б/н від 12.07.2023 (сформована в системі "Електронний суд") позивачем усунуто недоліки позовної заяви, надано докази сплати судового збору.

У зв`язку з перебуванням судді Тісецького С.С. у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату було здійснено повторний автоматизований розподіл позовної заяви ТОВ "Агростар центр" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. № 02-26/427 від 09.06.2023 року до ФГ "Агроголд" про стягнення заборгованості, за результатами якого вказану позовну заяву передано на розгляд судді Лабунської Т.І.

Ухвалою від 17.07.2023 року (суддя Лабунська Т.І.) відкрито провадження у справі № 902/1068/20(902/798/23) за позовом ТОВ "Агростар центр" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. № 02-26/427 від 09.06.2023 року (вх. № 797/23) до ФГ "Агроголд" про стягнення заборгованості в межах справи № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр". Ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 14.08.2023 року о 12:00 год.

24.07.2023 року суддя Тісецький С.С. приступив до роботи.

24.07.2023 року на підставі заяви судді Лабунської Т.І., згідно розпорядження в.о. керівника апарату суду та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, зазначену вище справу № 902/1068/20(902/798/23) передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Ухвалою суду від 25.07.2023 року було прийнято до свого провадження справу №902/1068/20(902/798/23) за позовом ТОВ "Агростар центр" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. до ФГ "Агроголд" про стягнення заборгованості, в межах справи № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр". Призначено справу №902/1068/20(902/798/23) до розгляду на 30.08.2023 року.

Ухвалою від 30.08.2023 року розгляд справи відкладено на 16.10.2023 року.

В судове засідання представники сторін не з`явились, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень щодо поважності причин неявки до суду не подали. Також, судом встановлено, що відповідачем не виконано вимоги суду в частині надання відзиву на позовну заяву.

При цьому суд зважає, що про дату, час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином, ухвалами суду від 25.07.2023 року та від 30.08.2023 року

Вказані ухвали суду направлені: на адреси електронної пошти позивача - ліквідатора ТОВ "Агростар центр" - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та відповідачу засобами поштового зв`язку - ФГ "Агроголд" за адресою: пр. Свободи, 15, кв. 10, м. Хмільник, Вінницька обл., 22000, та отримані останнім 27.07.2023 року та 05.09.2023 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №№ 992, 016.

Статтею 42 ГПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Також, суд зазначає, що роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника позивача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від сторін до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що позивача та відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка сторін є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

Так, позовні вимоги мотивовано наступним.

Під час виконання обов`язків ліквідатора, арбітражному керуючому Бурцевій І.Ю. стало відомо, що між ТОВ "Агростар центр" (Позивач) та ФГ "Агроголд" (Відповідач) було укладено договір та/або договори поставки (купівлі-продажу), по яким станом на дату подання позову залишився борг по їх поверненню.

Оригінали чи копії договорів у ліквідатора відсутні, оскільки колишнім керівником Боржника не передавались.

Доказами наявності господарських операцій є зареєстровані податкові накладні.

Так, відповідно до договору/договорів поставки (купівлі-продажу), Позивач поставив Відповідачу товар, а саме:

- Ранкона І Мікс 7% мк.с. (5 л.) на 27 000,00 грн. без ПДВ;

- Мідер Про 60% т.к.с. (10 л) на 22 000,00 грн. без ПДВ.

По факту події ТОВ "Агростар центр" виписало і зареєструвало податкову накладну №3 від 10.09.2020 року.

- Етана насіння озимої пшениці І репр. (бігбег 1000 кг) не протруєно (т) на 78 400,00 грн. без ПДВ.

По факту події ТОВ "Агростар центр" виписало і зареєструвало податкову накладну №2 від 10.09.2020 року.

- Етана насіння озимої пшениці І репр. (бігбег 1000 кг) не протруєно (т) на 196 000,00 грн. без ПДВ.

По факту події ТОВ "Агростар центр" виписало і зареєструвало податкову накладну №1 від 10.09.2020 року.

- Добриво Leanum (20 л) на 21 000,00 грн.

По факту події ТОВ "Агростар центр" виписало і зареєструвало податкову накладну №4 від 10.09.2020 року.

Відповідно до отриманих банківських виписок Боржника, грошові кошти від ФГ "Агроголд" у розмірі 344 400,00 грн. за поставлений товар не надходили.

Оскільки у ліквідатора відсутні договори, по яким Позивач поставляв товар Відповідачу, слід застосувати загальне правило оплати по факту вчинення поставки (покупки) такого майна, тобто 10.09.2020 року.

Таким чином, на момент звернення до суду з цим позовом, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором (Договорами) складає 344 400,00 грн.

Посилаючись на наведені обставини, положення законодавства та судову практику (постанова ВП ВС від 29.06.2021 року у справі № 910/23097/17), позивач просить суд: стягнути з ФГ "Агроголд" на користь ТОВ "Агростар центр" заборгованість за поставлений товар у розмірі 344 400,00 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач надав копії наступних документів:

- постанови від 30.06.2021 року у справі № 902/1068/20 про визнання ТОВ "Агростар центр" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури;

- податкових накладних від 10.09.2020 року №№ 1, 2, 3, 4;

- доказів надіслання на адресу відповідача вимоги про сплату заборгованості за поставлений товар вих № 02-26/193 від 04.04.2023 року.

Як зазначено раніше, відповідач відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших заяв, клопотань чи письмових пояснень по суті спору, до суду не подав.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13, 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 ГК України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

В силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Так, як зазначено вище, позивач зазначає, що між ТОВ "Агростар центр" та ФГ "Агроголд" було укладено договір та/або договори поставки (купівлі-продажу), по яким станом на дату подання позову залишився борг по їх поверненню, в розмірі 344 400,00 грн.

Оригінали чи копії договорів у ліквідатора відсутні, оскільки колишнім керівником Боржника не передавались, а доказами наявності господарських операцій є зареєстровані податкові накладні.

Відповідно до отриманих банківських виписок Боржника, грошові кошти від ФГ "Агроголд" у розмірі 344 400,00 грн. за поставлений товар не надходили.

Оскільки у ліквідатора відсутні договори, по яким Позивач поставляв товар Відповідачу, слід застосувати загальне правило оплати по факту вчинення поставки (покупки) такого майна, тобто 10.09.2020 року.

Таким чином, на момент звернення до суду з цим позовом, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Договором (Договорами) складає 344 400,00 грн., що і стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

При цьому, на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача 344 400,00 грн. боргу, позивачем надано до суду лише податкові накладні від 10.09.2020 року №№ 1, 2, 3, 4, як докази здійснення господарських операцій між сторонами.

Так, згідно податкової накладної № 1 від 10.09.2020 року, постачальник (продавець) - ТОВ "Агростар центр"; отримувач (покупець) - ФГ "Агроголд"; опис товару (номенклатура) товарів/послуг продавця - Етана насіння озимої пшениці І репр. (бігбег 1000 кг) не протруєно (т); обсяг постачання (база оподаткування) без урахування ПДВ - 196 000,00 грн.

Згідно податкової накладної № 2 від 10.09.2020 року, постачальник (продавець) - ТОВ "Агростар центр"; отримувач (покупець) - ФГ "Агроголд"; опис товару (номенклатура) товарів/послуг продавця - Етана насіння озимої пшениці І репр. (бігбег 1000 кг) не протруєно (т); обсяг постачання (база оподаткування) без урахування ПДВ - 78 400,00 грн.

Згідно податкової накладної № 3 від 10.09.2020 року, постачальник (продавець) - ТОВ "Агростар центр"; отримувач (покупець) - ФГ "Агроголд"; опис товару (номенклатура) товарів/послуг продавця - Ранкона І Мікс 7% мк.с. (5 л.), Мідер Про 60% т.к.с. (10 л); обсяг постачання (база оподаткування) без урахування ПДВ - 27 000,00 грн. та 22 000,00 грн., відповідно;

Згідно податкової накладної № 4 від 10.09.2020 року, постачальник (продавець) - ТОВ "Агростар центр"; отримувач (покупець) - ФГ "Агроголд"; опис товару (номенклатура) товарів/послуг продавця - Добриво Leanum (20 л); обсяг постачання (база оподаткування) без урахування ПДВ - 21 000,00 грн.

Згідно із положеннями ст.1 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні), господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий п.2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший п.2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. (абзац перший п.2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. (абзац перший п.2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п.2.15).

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №927/833/18.

Водночас, суд зауважує, що на підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем не надано жодних первинних документів щодо здійснення господарських операції щодо постачання товару на загальну суму 344 400,00 грн.

При цьому, посилаючись на відсутність у ліквідатора позивача договору/договорів поставки (купівлі-продажу), укладених між сторонами, позивач на підтвердження здійснення господарських операцій надає лише згадані вище податкові накладні;

на підтвердження наявності заборгованості за такими господарськими операціями, позивач посилається на відомості банківських виписок позивача, згідно яких грошові кошти від відповідача у розмірі 344 400,00 грн. за поставлений товар не надходили.

Поряд з цим, до матеріалів справи вказані банківські виписки позивачем надано не було.

Так, згідно з п.15.1. ст. 15 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податків України визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пп.16.1.4.)

Положеннями пп.14.1.178 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. "а" п.185.1. ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Платник податку на підставі п. 201.1. ст. 201 ПК України зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абз. 1,2 п. 201.10. ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пп. "в", "д", "е", "є" п.201.1. ст.201 ПК України, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити як повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту (п.198.1., 198.2. ст.198 ПК України) виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг.

Висновок щодо підтвердження факту господарської операції саме первинними документами, а не податковими накладними викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020 року у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 року у справі № 910/9739/19, від 18.11.2020 року у справі № 920/61/19.

У постанові від 01.06.2020 року у справі № 906/355/19 Верховний Суд зазначив, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Проте, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Отже, податкові накладні є вторинними, похідними документами від первинного документу, що підтверджує факт здійснення господарської операції. Тобто податковий облік є вторинним по відношенню до бухгалтерського і можливий лише у випадках реального здійснення господарської операції.

Відтак, надані позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог податкові накладні від 10.09.2020 року №№ 1, 2, 3, 4, виходячи з наведеної вище правової позиції Верховного Суду, з огляду на відсутність в матеріалах справи первинних документів на поставку товару, суд не може розцінювати даний факт як належний доказ на підтвердження проведення господарської операції по поставці товару відповідачу на загальну суму 344 400,00 грн.

В той же час, інших доказів, які б свідчили про поставку та прийняття товару відповідачем до матеріалів справи суду не подані.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №922/1163/18, від 23.12.2020 у справі №910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19).

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, матеріалами справи підтверджується, що позивачем не було надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про поставку позивачем відповідачу товару на суму 344 400,00 грн., а наявні у матеріалах справи податкові накладні зазначені обставини не підтверджують.

При цьому, за наведених вище обставин у даному конкретному випадку, враховуючи наведені вище положення закону та судову практику, суд критично оцінює посилання позивача на висновки, викладені у постанові ВП Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 910/23097/17 щодо можливості підтвердження факту вчинення правочину складеними та зареєстрованими податковими накладними, де Верховний Суд зазначив, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Суд також зауважує, що посилаючись на те, що доказами здійснення господарських операцій є зареєстровані податкові накладні, які є єдиною підставою заявлених позовних вимог, позивач не надав до матеріалів справи доказів реєстрації таких податкових накладних, як то передбачено Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 341) (п. 13).

Також матеріали справи не містять і доказів щодо реєстрації податкових накладних відповідачем або ж формування ним податкового кредиту за вказаними господарськими операціями з позивачем, у випадку наявності яких податкові накладні могли б бути допустимими доказами, на підставі яких можливо було б встановити факт постачання товару покупцю та прийняття такого товару покупцем, з огляду на висновки Верховного Суду, зроблені в постанові від 03.06.2022 року у справі № 922/2115/19, де зазначено, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не убачає підстав для відступу від висновку колегії суддів Касаційного господарського у складі Верховного Суду, викладеного у пункті 44 постанови від 28.08.2020 року зі справи № 922/2081/19 як такого, що пов`язаний з встановленими обставинами у конкретній справі (про те, що податкові декларації підтверджують лише порядок оподаткування господарської операції, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції), але вважає за доцільне його конкретизувати: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Крім того, Верховний Суд у згаданій постанові від 03.06.2022 року у справі № 922/2115/19 зазначив, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Також, як було зазначено раніше, на підтвердження наявності заборгованості за такими господарськими операціями, позивач в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. посилається на відомості банківських виписок позивача, згідно яких грошові кошти від відповідача у розмірі 344 400,00 грн. за поставлений товар не надходили.

Поряд з цим, до матеріалів справи вказані банківські виписки позивачем надано не було.

При цьому, за відсутності договору та/або договорів поставки (купівлі-продажу), неможливо встановити умови поставки товару, умови його оплати (готівковий/безготівковий розрахунок, на умовах взаємозаліку тощо).

Відтак, відсутність відомостей у банківських виписках позивача про надходження коштів від відповідача за отриманий товар, які як зазначено вище до суду не надано, не може беззаперечно та достеменно свідчити про відсутність оплати за такий товар, на що посилається позивач у своїй позовній заяві.

Водночас, судом у постанові від 30.06.2021 року у справі № 902/1068/20 про визнання ТОВ "Агростар центр" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, розпорядником майна ТОВ "Агростар Центр" у справі № 902/1068/20, було встановлено, що з метою виявлення майнових активів Боржника та отримання актуальної інформації відносно нього, було направлено запити до відповідних організацій та установ які ведуть облік/реєстрацію рухомого/нерухомого майна, щодо надання інформації. Отже, за даними, отриманими розпорядником майна ТОВ "Агростар Центр", було встановлено: відсутність дебіторської заборгованості за товари, роботи, послуги; наявність кредиторської заборгованості за товари, роботи, послуги - 5 343 684,60 грн.; відсутність кредиторської заборгованості зі сплати податків та зборів; та перед банківськими установами з отриманих кредитів.

Відтак, арбітражним керуючим Бурцевою І.Ю. у даній позовній заяві висвітлена протилежна позиція щодо наявності заборгованості перед ТОВ "Агростар Центр", аніж та, що була повідомлена арбітражним керуючим у своєму звіті у справі про банкрутство та встановлено судом при винесенні постанови від 30.06.2021 року щодо відсутності дебіторської заборгованості за товари, роботи, послуги.

Відтак, за вказаних обставин у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Агростар центр" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. до ФГ "Агроголд" про стягнення 344 400,00 грн. боргу задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5 166,00 грн, підлягають віднесенню на Позивача згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 КУ з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні позову ТОВ "Агростар центр" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Бурцевої І.Ю. до ФГ "Агроголд" про стягнення 344 400,00 грн. заборгованості у справі № 902/1068/20(902/798/23), в межах справи № 902/1068/20 про банкрутство ТОВ "Агростар центр".

2. Копію рішення суду надіслати рекомендованим листом та на електронні адреси: ліквідатору ТОВ "Агростар центр" - арбітражному керуючому Бурцевій І.Ю. - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 19 жовтня 2023 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - ФГ "Агроголд" (пр. Свободи, буд. 15, кв. 10, м. Хмільник, Вінницька область, 22000).