ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2023 р. Справа№ 910/14377/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 12.09.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 (суддя Головіна К.І, повний текст рішення складено та підписано 10.07.2023 року)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар Лоджистікс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго"

про стягнення 2 259 420,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Піллар Лоджистікс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» про стягнення заборгованості в сумі 2 259 420,07 грн. за договором оренди напіввагонів № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди піввагонів № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 в частині здійснення своєчасної орендної плати за користування рухомим складом - залізничними піввагонами, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ «Піллар Лоджистікс» просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 1 632 000,00 грн., пеню в сумі 271 104,23 грн., інфляційні втрати в сумі 322 924,84 грн. та 3 % річних у сумі 33 391,00 грн, що разом становить 2 259 420,07 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар Лоджистікс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» про стягнення 2259420,07 грн. задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар Лоджистікс» основний борг у сумі 1 632 000 грн 00 коп., пеню в сумі 271 104 грн 23 коп., інфляційні втрати в сумі 322 924 грн 84 коп., 3 % річних у сумі 33 391 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 33 891 грн 31 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 1 095 185,09 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- судом неправильно визначено вартість оренди за період з 01.03.2022 на підставі раніше погодженої вартості, в той час як вартість оренди повинна бути визначена на підставі ринкових цін;

- судом неповно досліджено докази та проігноровано позицію відповідача;

- судом порушено ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 760 ЦК України та не надано оцінки доводам відповідача про неукладеність договору оренди в письмовій формі у зв`язку з неузгодженістю однієї з істотних умов договору - предмету договору;

- судом не з`ясовано обставини складання актів приймання - передачі піввагонів в оренду;

- судом прийнято доказ - копію Договору оренди піввагонів №0102/22-ПЛ від 01.02.2022, оригіналу якого не існує;

- відповідач вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині оплати за користування піввагонами в загальній сумі 995892,00 грн.

02.08.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2934/23 від 08.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/14377/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 08.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/14377/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

21.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/14377/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2023 у справі №910/14377/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 та призначено до розгляду на 12.09.2023.

11.09.2023 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар Лоджистікс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просив суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:

- підписавши договір, відповідач погодився з тим, що без підписання сторонами письмових змін ціна договору 1500,00 грн (за вагон за добу) не зміниться;

- у матеріалах справи наявні пояснення та роздруківки скріншотів направлених електронною поштою договору та підписаного договору, що спростовую твердження скаржника про те, що п. 4.2. Договору сформульовано саме позивачем та його положення повинні тлумачитись проти того, хто їх написав;

- позиція апелянта щодо неукладеності договору є суперечливою з огляду на твердження щодо щомісячного перегляду умов договору ;

- факт використання вагонів підтверджується довідкою від 15.12.2022;

- той факт, що рахунки за лютий, березень, квітень 2022 направлені 30.05.2022, не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань щодо орендної плати.

У судове засідання 12.09.2023 з`явився представник позивача та представники відповідача.

Представники відповідача підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.02.2022 між ТОВ «Піллар Лоджистікс» (орендодавець) та ТОВ «БГС Рейл Карго» (орендар) був укладений договір оренди піввагонів № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування рухомий склад - залізничні напіввагони, придатні в технічному і комерційному відношенні для перевезення вантажів вказаної в актах приймання-передачі до цього договору, які є невід`ємною його частиною (п. 1.1).

Номери, модель, рік випуску, дата останнього і наступного планового ремонту вартість рухомого складу, місце передачі вказуються в актах прийому-передачі до цього договору, які є невід`ємною його частиною (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору рухомий склад вважається переданим орендодавцем і прийнятим орендарем в оренду з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі рухомого складу в оренду. Акт прийому-передачі рухомого складу в оренду підписується після прибуття рухомого складу на станцію, вказаною орендарем. Датою прибуття є дата, вказана в календарному штемпелі станції в залізничній накладній. Дата прибуття може також бути підтверджена на підставі даних ГІВЦ УЗ (дислокації).

Згідно з п. 4.1 договору оренди вартість оренди однієї одиниці рухомого стану за одну добу оренди складає 1 500,00 грн, якщо інше не узгоджено в актах прийому-передачі до договору. Сума договору в цілому складається з розрахунку кількості одиниць рухомого складу, які знаходяться в експлуатації, і кількості одиниць, які тимчасово не експлуатуються у зв`язку з проведенням планових ремонтів. Згідно з п. 4.2 договору вартість орендної плати відповідно до цього договору переглядається та узгоджується сторонами кожного місяця.

Відповідно до п. 4.3 договору оплата орендної плати робиться орендарем на умовах передоплати: - за перший місяць оренди шляхом 100 % передоплати на підставі рахунку орендодавця не пізніше за три банківські дні після підписання сторонами акту приймання-передачі в оренду; - за наступні місяці оренди шляхом 100 % передоплати за місяць оренди, не пізніше 5-го числа поточного місяця на підставі рахунку, виходячи з кількості рухомого складу, кількості днів оренди в місяці і плати за оренду одного вагону на добу.

Відповідно до п. 5.1 договору орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі робити оплату орендних платежів.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині взаєморозрахунків і зобов`язань щодо повернення рухомого складу орендодавцю - до їх повного виконання (п. 10.1).

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2022 ТОВ «Піллар Лоджистікс» надало у користування ТОВ «БГС Рейл Карго» 33 вантажні піввагони, а саме: №№ 56454440, 52771854, 53159992, 53170791, 64170269, 53169694, 64169477, 64170087, 64170137, 56544646, 53167490, 56454408, 64169832, 64170061, 64170806, 64237068, 53167599, 53171294, 56226657, 56087646, 56556004, 64170418, 56936008, 56450786, 53160693, 53167698, 56936172, 53163994, 56232663, 56454374, 64170459, 56489917, 53176996, про що свідчать акти приймання-передачі піввагонів в оренду № 1 від 03.02.2022, № 2 від 04.02.2022, № 3 від 05.02.2022, № 4 від 06.02.2022, № 5 від 07.02.2022, № 6 від 08.02.2022, № 7 від 11.02.2022, № 8 від 15.02.2022, № 9 від 17.02.2022, № 10 від 02.03.2022, направлені 09.02.2022, 16.02.2022, 21.02.2022 на електронну пошту відповідача, а також лист ТОВ «БГС Рейл Карго» від 02.02.2022 про повідомлення адреси для направлення піввагонів у користування.

У подальшому з огляду на ситуацію, що склалась в Україні, вказані піввагони були повернуті з оренди позивачу, що підтверджується листом ТОВ «БГС Рейл Карго» від 16.03.2022 про повернення піввагонів, що перебувають в оренді; листом ТОВ «Піллар Лоджистікс» від 16.03.2022 про повідомлення адреси направлення піввагонів з оренди, актами приймання-передачі піввагонів із оренди № 1 від 24.02.2022, № 2 від 15.03.2022, № 3 від 31.03.2022, № 4 від 02.04.2022, № 5 від 07.04.2022, № 6 від 09.04.2022, № 7 від 13.04.2022, № 8 від 14.04.2022, № 9 від 15.04.2022, № 10 від 24.04.2022, № 11 від 05.05.2022.

Усі вищезазначені акти (як приймання піввагонів в оренду, такі і повернення їх з оренди) з боку відповідача підписані не були, проте, останній не заперечував факт їх використання у своїй господарській діяльності.

24.05.2022 ТОВ «Піллар Лоджистікс» направило на адресу ТОВ «БГС Рейл Карго» претензію № 01-24/05-22, в якій вимагало від відповідача виконати зобов`язання за договором оренди в частині сплати вартості послуг оренди в сумі 1 632 000,00 грн.

У відповідь на вказану претензію ТОВ «БГС Рейл Карго» повідомило (лист № 1807/22 від 18.07.2022) про те, що відповідачем визнається борг лише на суму 828 996, 34 грн.

Звернувшись до суду з даним позовом, ТОВ «Піллар Лоджистікс» стверджує, що орендар порушив умови договору оренди № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 та у період з лютого по квітень 2022 не сплатив орендну плату за користування переданими йому піввагонами на загальну суму 1 632 000,00 грн. (з розрахунку 1 500,00 грн. за один піввагон/доба), що на його думку підтверджується актами наданих послуг № 51 від 28.02.2022, № 69 від 15.04.2022, № 70 від 31.03.2022, № 71 від 30.04.2022, рахунками на оплату № 63 від 15.04.2022, № 64 від 31.03.2022, № 65 від 30.04.2022, № 70 від 01.04.2022.

У свою чергу відповідач, не заперечуючи факту користування піввагонами у період з лютого по квітень 2022, вказує, що користування ними у лютому 2022 здійснювалось за погодженою у договорі № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 вартістю (1 500,00 грн. за один піввагон/за одну добу). Проте, за користування вагонами у березні-квітні 2022 плата сторонами не погоджена відповідно до п. 4.2 договору (який передбачає щомісячний перегляд вартості оренди), тому така орендна плата має визначатись, виходячи з розміру середніх орендних ставок на піввагони за короткостроковими угодами в березні 2022 року. При цьому відповідач посилається на електронне листування сторін, з якого вбачається, що позивач повідомляв відповідача про можливість зниження ставки оренди та обчислення за добу користування одним піввагоном з розрахунку 604,00 грн, однак, за умови довгострокового користування вагонами.

Також відповідач заперечує факт укладення договору оренди № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 у березні-квітні 2022 та вказує, що користування піввагонами в цей період ним здійснювалось на підставі усного договору найму шляхом вчинення сторонами конклюдентних дій (направлення електронних листів, актів прийому-передачі піввагонів). З урахуванням цього відповідач надав власний розрахунок плати за користування піввагонами за березень-квітень 2022 в сумі 995 892, 00 грн, здійснений на підставі інформації аналітичного видання Rail.insider, із розрахунку вартості за добу у березні 2022 - 334 грн. (без ПДВ), а у квітні 2022 - 344 грн. (без ПДВ).

Аналогічні доводи містить й апеляційна скарга.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Можливість укладення договорів в електронній формі передбачена, зокрема ч. 1 ст. 205 ЦК України, де електронна форма є підвидом письмової. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що з метою вчинення договору оренди піввагонів у письмовій формі сторонами велась електронна переписка.

25.01.2022 на електронну адресу ТОВ «Піллар Лоджистікс» від відповідача надійшов проект договору оренди піввагонів в форматі «Word». Згідно наданого проекту в п. 4.1 договору вартість оренди визначена не була (залишено пропущене місце під умову про суму орендної плати).

01.02.2022 позивачем на електронну адресу ТОВ «БГС Рейл Карго» був направлений підписаний з боку ТОВ «Піллар Лоджистікс», скріплений печаткою товариства та відсканований примірник договору оренди піввагонів, в якому була визначена вартість оренди 1500 грн. за добу/1 піввагон.

02.02.2022 підписаний з боку ТОВ «БГС Рейл Карго», скріплений печаткою цього товариства та відсканований примірник договору оренди піввагонів № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 надійшов на електронну адресу позивача, що свідчить про те, що сторони обмінялись примірниками договору оренди та погодили його умови без будь-яких розбіжностей, зокрема орендар погодився з запропонованими умовами письмової форми договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Також у відповідності до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Суд наголошує, що в матеріалах справи наявна копія письмового договору оренди піввагонів № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022, підписаного обома сторонами зі скріпленням цих підписів печатками товариств.

З викладених обставин вбачається, що підписавши та направивши за допомогою електронного зв`язку відсканованого договору оренди піввагонів № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 сторони досягли усіх істотних умов цього договору, у тому числі й щодо вартості оренди - 1 500,00 грн. за добу/1 піввагон та строків її оплати, визначених у п. 4.3 договору.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, договір оренди № 0102/22-ПЛ від 01.02.2022 є укладеним за погодженими сторонами умовами.

Доводи скаржника про те, що сторони погодили вартість користування піввагонами лише за лютий 2022, судом відхиляються, оскільки відповідач, отримавши письмову форму тексту договору і ознайомившись зі змістом пункту 4.1 договору, усвідомлював, що вартість оренди складає 1500 грн. за вагон за добу, а враховуючи зміст п. 10.1 про дію договору (до 31.12.2022 року), не міг не розуміти свого обов`язку сплачувати орендну плату у вказаному розмірі протягом обумовленого сторонами строку дії договору. При цьому договір оренди не містить конкретного визначення місяця, за який сплачується оренда у розмірі 1500 грн. за 1 вагон/доба.

Щодо пункту 4.2, згідно з яким вартість оренди переглядається та узгоджується сторонами кожного місяця (на який посилався відповідач), то суд вважає, що вказаний пункт хоч і міститься у договорі, однак, сторони його не виконали, умову щодо орендної плати не переглянули, а тому вже погоджений сторонами розмір оренди не змінився.

З електронного листування сторін вбачається, що позивачем надавались пропозиції по зміні ціни договору, проте, вони не були акцептовані ТОВ «БГС Рейл Карго», відповідні зміни до договору не вносились та нова вартість оренди залишилась невизначеною.

Поряд з цим пунктом 11.2 договору передбачено порядок внесення змін і доповнень до договору. Ці зміни повинні бути внесені у письмовій формі і підписані сторонами для їх дійсності. Орендар, підписуючи договір, прийняв ту умову, що без підписання обома сторонами письмових змін, ціна договору в розмірі 1500 грн. (за вагон за добу) не зміниться.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціну в договорі встановлюють за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору можлива лише у випадках і на умовах, визначених договором або законом, а після виконання договору зміна ціни не допускається.

З огляду на те, що між позивачем і відповідачем не підписувалось жодних письмових домовленостей щодо зміни ціни, вартість оренди за договором залишилася в розмірі 1500 грн. за 1 вагон/доба.

У зв`язку з вказаним, посилання відповідача на ціни оренди, що ґрунтуються на інформації аналітичного видання Rail.insider, судом відхиляються.

Суд враховує, що у пункті 5.1.5 договору сторони погодили, що після отримання від орендодавця акту наданих послуг, орендар зобов`язується повернути підписаний акт наданих послуг в тому ж порядку на протязі 3-х робочих днів з моменту його отримання, або надати свої заперечення до акту. У разі ненадання орендарем акту наданих послуг або своїх заперечень до акту у визначений цим договором строк, акт вважається погодженим, а послуги зробленими.

У матеріалах справи наявні акти наданих послуг № 51 від 28.02.2022, № 69 від 15.04.2022, № 70 від 31.03.2022, № 71 від 30.04.2022, складені орендодавцем, у яких вартість оренди за період лютий-квітень 2022 розраховувались виходячи з 1 500,00 грн. вагон/доба. Вказані акти 30.05.2022 позивач направив на адресу ТОВ «БГС Рейл Карго», що підтверджується поштовим відправленням, копія якого наявна у матеріалах справи. Заперечень на вказані акти та на вказану в цих актах вартість оренди відповідачем надано не було.

Скаржник акцентує увагу на тому, що зазначені акти було направлено не у встановленому договору порядку, а разом з претензією, однак суд приймає критично такі посилання з огляду на те, що наведене не звільняє відповідача від обов`язку своєчасної оплати орендної плати згідно з умовами договору на умовах 100% передоплати за місяць до 5 числа поточного місяця.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з викладеного, з огляду на критерій вірогідності доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наданими ТОВ «Піллар Лоджистікс» доказами підтверджується вартість користування ТОВ «БГС Рейл Карго» напіввагонами у період з лютого по квітень 2022 за ціною 1 500,00 грн. вагон/доба.

Щодо доводів відповідача щодо істотного зменшення з 25.02.2022 можливості користування орендованими піввагонами, що полягало у втраті відповідачем замовлень від власних клієнтів, що на переконання скаржника є підставою для застосування ч. 4, 6 ст. 762 ЦК України, згідно з якою наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає.

Колегія суддів, дослідивши дані доводі, оцінює їх критично, оскільки доказів цим обставинам відповідачем не надано, зокрема щодо скасування маршрутів курсування конкретних вагонів, що мали бути направлені та території, де обмежене курсування вагонів згідно з конвенцією ЦЦО/99 з 24.02.2022.

Разом з цим, в долученому відповідачем договорі транспортного експедирування, укладеному з ТОВ «Метінвест-Шіппінг», не зазначається, яким саме залізничним транспортом будуть надаватись послуги перевезення вантажів і що це саме транспортні засоби, орендовані у позивача. При цьому орендар не був обмежений у залученні піввагонів за договором оренди під перевезення вантажів інших клієнтів.

Більше того, зі змісту наведених положень ст. 762 ЦК України вбачається, що вимагати зменшення орендної плати є правом орендаря, а відповідного обов`язку орендодавця вказана стаття не містить. Разом з тим орендар має довести істотне зменшення можливості користування майном.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач доказів, які свідчать про сплату оренди у лютому-квітні 2022 суду не надав, доводів позивача не спростував, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про стягнення з ТОВ «БГС Рейл Карго» основного боргу у сумі 1 632 000,00 грн.

Разом з цим, оскільки судом визнано обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення заявленої суми боргу за орендну плату в розмірі 1 632 000,00 грн, то доводи відповідача щодо здійсненого власного розрахунку боргу в розмірі 995 892,00 грн та розрахованих з урахуванням вказаного 3% річних та розміру інфляції судом відхиляються як необґрунтовані.

При цьому, слід зауважити, що з наведеного вбачається, що факт несплати орендної плати відповідачем не заперечується, а наведені ним доводи щодо вартості користування ТОВ «БГС Рейл Карго» напіввагонами у період з лютого по квітень 2022судом відхиляються як необґрунтовані та недоведені.

Щодо заявленої позивачем пені в сумі 271 104,23 грн.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору винна сторона відшкодовує усі збитки, заподіяні порушенням умов цього договору, а також, крім того, сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день порушення.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом першої інстанції перевірено розрахунок заявлених штрафних санкцій відповідно до наведених положень закону та договору, та визнано його обґрунтованим, а тому з огляду на задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу та арифметичну правильність розрахунку пені, позовна вимога щодо стягнення пені у сумі 271 104,23 грн підлягає задоволенню.

Крім того, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 322 924,84 грн. та 3 % річних у сумі 33 391,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат є такими, що заявлені правомірно.

Перевіривши розрахунки позивача, судова колегія вважає їх арифметично правильними, а тому з що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 322 924,84 грн. та 3 % річних в сумі 33 391,00 грн.

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником у поданій апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл Карго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл Карго" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/14377/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/14377/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.10.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров