ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" жовтня 2023 р. Cправа № 902/734/23

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Данелюк Х.О.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037)

до: Державної установи "Ладижинська виправна колонія №39" (вул. Гранітна, буд. 15, селище Губник, Гайсинський район, Вінницька область, 24324)

про стягнення 747 117,72 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" подано позов до Державної установи "Ладижинська виправна колонія №39" про стягнення 843399,32 грн.

Ухвалою суду від 06.06.2023 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/734/23 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.08.2023.

У підготовчому судовому засіданні 01.08.2023 в порядку ст. 46 ГПК України прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. канцелярії суду №01-34/6056/23 від 30.06.2023), відповідно до якої ціна позову склала 747 117,72 грн.

Поряд з цим під час підготовчого провадження учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 66-74, т. 1), позивачем - відповідь на відзив (а.с. 75-84, т. 1).

Виконавши завдання підготовчого провадження судом закрито таку стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 05.09.2023, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу від 01.08.2023. При цьому ухвалою від 05.09.2023 розгляд справи по суті відкладено на 12.10.2023.

06.10.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява позивача про відмову від частини позовних вимог в сумі 113016,16 грн та закриття провадження у справі в цій частині.

11.10.2023 на адресу електронної пошти суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із службовою необхідністю.

На визначений час у судове засідання 12.10.2023 повідомлені належним чином учасники справи (шляхом направлення ухвали від 05.09.2023 на повідомлені останніми адреси електронної пошти) не з`явилися. Водночас обізнаність сторін про призначене слухання справи підтверджується змістом вищезазначених заяви та клопотання, які надійшли на адресу суду.

У зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Дослідивши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. №01-34/9612/23 від 11.10.2023), суд дійшов висновку про його відхилення як необґрунтованого.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №ТР-101800/1/Г-28 від 15.03.2023 в частині повної та своєчасної оплати вартості спожитої електроенергії з січня по квітень 2023 року, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" заявлено до стягнення з Державної установи "Ладижинська виправна колонія №39" 843399,32 грн основного боргу.

Суть заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву зводиться до того, що установа фінансується за рахунок коштів державного бюджету згідно із кошторисами та щомісячними розписами видатків в межах річної суми видатків. При цьому фінансування є недостатнім (30-40% від потреби).

Також відповідач акцентує увагу, що до розрахунків в акті звірки не було враховано два платежі на загальну суму 3981,6 грн (платіжна інструкція №516 від 23.05.2023 на суму 3466,73 грн та платіжна інструкція №517 від 23.05.2023 на суму 514,87 грн).

Окрім того, в червні також була здійснена оплата за спожиту електроенергію в сумі 92300 грн (платіжна інструкція №600 від 12.06.2023).

У відповіді на відзив позивач наголошує, що згідно даних АТ "Вінницяобленерго" Державна установа "Ладижинська виправна колонія №39" протягом січня-квітня 2023 року спожила 607880 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 1021238,4 грн, з яких до відкриття провадження у справі частково сплачено 177839,08 грн та 96281,6 грн.

Так, станом на 27.06.2023 за споживачем рахується заборгованість у сумі 747117,72 грн. Водночас позивач зауважує, що обсяг споживання електричної енергії за січень-квітень 2023 року підтверджено АТ "Вінницяобленерго" як оператором системи розподілу.

Дослідивши заяву позивача про відмову від частини позовних вимог в сумі 113016,16 грн та закриття провадження у справі в цій частині (вх. канцелярії суду №01-34/9461/23 від 06.10.2023), суд враховує таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Судом встановлено, що заява про відмову від частини позовних вимог підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця", право якого на подання такої заяви не обмежено в силу посадового становища. Водночас відмова позивача від позову не суперечить законодавству та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, а тому така відмова приймається судом.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Отже, оскільки позивач відмовився від позову в частині стягнення з відповідача 113016,16 грн та відмову прийнято судом, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №902/734/23 в цій частині.

Поряд з цим суд роз`яснює позивачу, що частиною 3 ст. 231 ГПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (постанова НКРЕКП від 14.06.2018 № 429), починаючи з 01.01.2019.

15.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (Постачальник, позивач) та Державною установою "Ладижинська виправна колонія №39" (Споживач, відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №ТР-101800/1/Г-28 (Договір), відповідно до п. 2.1. якого за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно із п. 5.1. Договору Споживач розраховується з Постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку) затвердженої Регулятором, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору.

Спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.8. Договору розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць.

У Комерційній пропозиції (Додаток 2 до Договору) визначено строк оплати спожитої електричної енергії протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунка.

На виконання умов Договору за період січня-квітня 2023 року позивачем поставлено, а відповідачем отримано електроенергію в кількості 607880 кВт*год. загальною вартістю 1021238,4 грн, що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії:

- акт №3210058/404642/1 за січень 2023 року на суму 370608 грн;

- акт №3210058/439523/1 за лютий 2023 року на суму 241550,40 грн;

- акт №3210058/474498/1 за березень 2023 року на суму 180673,92 грн;

- акт №3210058/507260/1 за квітень 2023 року на суму 228406,08 грн.

Окрім того, позивачем виставлено Державній установі "Ладижинська виправна колонія №39" відповідні рахунки на оплату.

Слід зазначити, що акти прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії як і відповідні рахунки, підписано та скріплено печаткою лише зі сторони позивача. Поряд з цим матеріали справи містять докази їх направлення відповідачу 18.05.2023 листом з описом вкладення (а.с. 50-52, т. 1). Також помісячні обсяги споживання електричної енергії, відображені в актах, підтверджуються витягом з реєстрів Оператора системи розподілу (а.с. 40, т. 1).

Як підтверджується наданими Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" розрахунком заборгованості та банківськими виписками по рахунку позивача, відповідач за поставлену електричну енергію розрахувався частково на суму 387136,84 грн. Відтак несплаченим залишається основний борг в сумі 634101,56 грн (1021238,4 грн - 387136,84 грн = 634101,56 грн), який заявлено до стягнення (з урахуванням прийнятих судом заяви про зменшення розміру позовних вимог та заяви про відмову від частини позовних вимог).

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах. Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Згідно із ч. 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Укладений між сторонами Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №ТР-101800/1/Г-28 від 15.03.2023 за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Умова вищевказаного договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), Закону України "Про публічні закупівлі".

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії (п. 4.12. ПРРЕЕ).

Умовами Комерційної пропозиції (Додаток 2 до Договору) передбачено строк оплати спожитої електричної енергії протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунка.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що в період січня-квітня 2023 року за Договором відповідачу було поставлено електричну енергію в кількості 607880 кВт*год. на загальну суму 1021238,4 грн, яка була частково оплачена останнім. З урахуванням здійснених проплат, несплаченою залишається сума 634101,56 грн. При цьому за умовами Комерційної пропозиції зобов`язання відповідача зі сплати вартості спожитої у січні-квітні 2023 року електроенергії є простроченим за спливом 5 робочих днів від дати отримання рахунків, які направлено відповідачу 18.05.2023.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 634101,56 грн слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Такої ж позиції притримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.11.2019 у справі № 916/1345/18.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 634101,56 грн, з урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення 113016,16 грн основного боргу внаслідок прийнятої судом відмови від позову в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат позивача на сплату судового збору, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви виходячи з ціни позову 843399,32 грн було сплачено судовий збір в сумі 12650,99 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №19743 від 25.05.2023.

З урахуванням зменшення позовних вимог ціна позову склала 747 117,72 грн, відтак судовий збір із вказаної ціни позову становить 11206,77 грн (1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Таким чином, сума надмірно сплаченого судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог становить 1444,22 грн (12650,99 грн - 11206,77 грн).

Отже, позивач вправі повернути 1444,22 грн надмірно сплаченого судового збору, звернувшись із відповідним клопотанням до суду.

Згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вищевикладене, враховуючи прийняття відмови позивача від позову в частині стягнення 113016,16 грн основного боргу та закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу на підставі ухвали 50% сплаченого судового збору від суми судового збору, що підлягала сплаті за такою вимогою (113016,16 х 1,5% = 1695,25 грн). В решті 50% сплаченого судового збору (за вимогою в частині стягнення 113016,16 грн основного боргу) підлягають залишенню за позивачем, позаяк в силу приписів ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються (виняток становить, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову).

Отже, поверненню з державного бюджету позивачу підлягає 847,62 грн сплаченого судового збору, та в решті судовий збір в розмірі 847,63 грн залишається за Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця".

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову в частині стягнення 634101,56 грн, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в цій частині покладаються на відповідача в сумі 9511,53 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 902/734/23 в частині стягнення з відповідача 113016,16 грн основного боргу.

3. Стягнути з Державної установи "Ладижинська виправна колонія №39" (вул. Гранітна, буд. 15, селище Губник, Гайсинський район, Вінницька область, 24324, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Вінниця" (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037, ) 634101,56 грн - основного боргу та 9511,53 грн - витрат на сплату судового збору.

4. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 847,63 грн залишити за позивачем.

5. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ; відповідача - .

Повне рішення складено 19 жовтня 2023 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037;

3 - відповідачу - вул. Гранітна, буд. 15, селище Губник, Гайсинський район, Вінницька область, 24324.