ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2023 р. Справа №914/436/23

0Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

від позивача: Турчиняк С.І.;

від відповідача: Сливка В.В.;

розглянувши матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз від 03.07.2023 (вх. суду від 05.07.2023 №01-05/2155/23) та від 27.07.2023 (вх. суду від 31.07.2023 №01-05/2464/23)

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2023, повний текст рішення складено 12.06.2023, та на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2023, повний текст рішення складено 26.06.2023,

у справі № 914/436/23 (суддя Сухович Ю.О.)

за позовом Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, місто Львів

до відповідача Комунального підприємства Стрийтеплоенерго, місто Стрий, Львівська область

про стягнення 649 054,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

02.02.2023р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз до Комунального підприємства Стрийтеплоенерго про стягнення вартості природного газу в сумі 649 054,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відібрав з ГРМ 19 328 м3 газу без належних правових підстав, оскільки жоден постачальник відповідачу цих обсягів не поставив. Причиною стало те, що засіб вимірювальної техніки коректор у березні 2020 року не зчитав усіх показів з лічильника газу. Оскільки відповідач газ спожив, то повинен відшкодувати позивачу його вартість на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.05.2023 у справі №914/436/23 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення мотивоване тим, що відповідач самостійно повідомив позивача про підозру у некоректній роботі лічильника газу у письмовій заяві, що виключає застосування процедури, передбаченої главою 4 розділу ХІ Кодексу ГРМ щодо визначення необлікованих об`ємів природного газу та в даній справі доведеним є факт договірних відносин між сторонами, що виключає застосування статті 1212 ЦК України, а отже проведення нарахувань за таких обставин є неправомірним, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаними рішенням, Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Львівгаз звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами від 03.07.2023 (вх. суду від 05.07.2023 №01-05/2155/23) та від 27.07.2023 (вх. суду від 31.07.2023 №01-05/2464/23), у яких просить рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2023 у справі №914/436/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції було винесено з невірним встановленням, не з`ясуванням та невідповідністю обставин, що мають значення для справи, є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що між сторонами відсутні договірні зобов?язання щодо постачання, купівлі-продажу природного газу, передачі його у власність від однієї сторони іншій та сума стягнення в розмірі 649 054.53 грн. не є донарахуванням необлікованого об`єму (обсягу) природного газу, а відповідач зобов`язаний повернути зазначені кошти згідно ст. 1213 Цивільного кодексу України за набуття, збереження ним майна (природного газу) без достатньої правової підстави.

В частині оскарження додаткового рішення позивач зазначає, що судова практика має бути єдиною та послідовною, оскільки Господарський суд Львівської області та Західний апеляційний господарський суд визначили вартість послуг витрат на правничу допомогу у схожій справі №914/2135/22 із ціною позову в 645 136, 66 грн. в розмірі 15 тис. грн. за розгляд справи в суді 1 інстанції, що становить 2,33 % від ціни позову та вказує, що у даній справі 2,33% від ціни позову 649 054,53 грн становить 15 122,98 грн.

08.09.2023 від Комунального підприємства Стрийтеплоенерго надійшов відзив б/н від 07.09.2023 (вх. №01-04/6053/23) на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з того, що правовою підставою для отримання газу з системи позивача є укладений між сторонами договір, шляхом подання відповідачем заяви-приєднання № 094205С0J0FТ016 до умов договору №094205С0J0FТ016. Текст типового договору затверджений постановою Кабінету Міністрів України №2498 від 30.09.2015, який є у вільному доступі. Отже правовідносини сторін виникли на підставі договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) та регулюються положеннями Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕП від 30.09.2015, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Також, відповідач зазначає, що враховуючи положення п.8 глави 4 Кодексу ГРС до відповідача не могла бути застосована будь яка процедура донарахування, оскільки покази коректора за березень 2020 року були достатніми для визначення об`єму природного газу на вказаній точці об`єкта відповідача та згідно повідомлення №01/259 від 24.02.2020 звернувся до позивача, у зв`язку з несправністю газового лічильника, з метою направлення представника позивача.

Щодо оскарження позивачем додаткового рішення відповідач зазначає, що не погоджується із твердженнями апелянта щодо посилання на рішення у справі 914/2135/22 про визначення витрат на правову допомогу у розмірі 2,33% від суми ціни позову та вказує, що такі твердження не можуть братися Західним апеляційним господарським судом до уваги, оскільки розмір витрат на правову допомогу в кожній окремій справі є різним і підлягає встановлення з урахуванням конкретики та специфіки кожної окремої справи та в даній справі адвокат відповідача довів належними та допустимими доказами співмірність витрат на правову допомогу з сумою гонорару, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2023 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2023 у справі № 914/436/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2023 у справі № 914/436/23.

Ухвалою суду від 30.08.2023 призначено справу №914/436/23 до розгляду у судовому засіданні на 03.10.2023.

В судовому засіданні 03.10.2023 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги із підстав викладених у ній та просив скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається наступне:

Відповідно до заяви-приєднання № 094205С0J0FТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016, Комунальне підприємство Стрийтеплоенерго є споживачем природного газу (том 1,а.с. 62).

Згідно із повідомленням №01/259 від 24.02.2020 відповідач звернувся до позивача, у зв`язку з несправністю газового лічильника, з метою направлення представника позивача на об`єкт.

Згідно із актом про порушення № LV006483 від 26.03.2020 зазначено, що на об`єкті Відповідача за адресою: м. Львів, вул. Корчака 2 було виявлено позаштатний режим роботи ВОГ, а саме пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційного ВОГ не обліковується або обліковується некоректно. Виникла розбіжність між показами механічного лічильника та показами коректора об?єму газу.

За наслідками вказаного складено акт про порушення №LV 006483 від 26.03.2020 року та акт технічної перевірки вузла від 01.04.2020.

Згідно акту технічної перевірки вузла від 01.04.2020 станом на момент огляду покази лічильника становили 269 979 м3, а покази коректора 288 386,8 м3. Отже різниця у показниках становить 18 407,8 м3.

11.05.2022 року відповідач отримав від НКРЕКП лист від 04.05.2022 року, в якому міститься висновок про те, що позивач не довів факт роботи комерційного ВОГ відповідача у позаштатному режимі, а тому позивач має скасувати будь-які донарахування, що стосуються акта №LV006483 від 26.03.2020 року. Також за результатами експертизи будь-яких фактів втручання в роботу лічильника за адресою по вул. Корчака 2, м. Стрий Львівська область, не було виявлено.

05.07.2023 Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Львівгаз звернулося до Господарського суду Львівської області та покликається на те, що відповідач відібрав з ГРМ 19 328 м3 газу без належним правових підстав, оскільки жоден постачальник йому цих обсягів не поставив та на відсутність договірних відносин між сторонами в частині постачання, купівлі-продажу природного газу, передачі його у власність від однієї сторони іншій.

Відповідно до розрахунку позивача проведеного на підставі п.6 глави 1 розділу ХV розділу об`єм газу приведений до стандартних умов становить 19 328 м3.

За результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі, середньозважена ціна на природний газ з ПДВ (по всіх умовах оплати: як передоплата, так і післяплата) станом на 24.01.2023 складає 33 581,05 грн/тис. куб. м. Відтак вартість спожитого відповідачем газу, яку просить стягнути позивач за його розрахунками становить 649 054,53 грн (19,328 об`єм спожитого газу х 33 581,05 ціна).

Вказану суму позивач просить стягнути, як вартість безпідставно набутого майна на підставі глав 82, 83 Цивільного кодексу України, зокрема статей 1212-1214.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У статті 629 ЦК України закріплено обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Відсутність відповідних додатків, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими, що за змістом є обов`язковими, а отже й істотними в контексті предмета договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом.

Правова позиція Верховного суду викладена у постанові від 18.02.2022 у справі №918/450/20.

Водночас не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладення господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18, від 21.06.2022 у справі №917/253/21.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач згідно заяви № 094205С0J0FТ016 від 01.01.2016 приєднався до умов договору №094205С0J0FТ016, що підтверджує наявність договірних відносин між сторонами у справі.

Відповідно до п. 2 гл. 1 розд. І Кодексу ГРС цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.

Пунктом 4 гл. 1 розд. І Кодексу ГРС визначається, що вузол обліку природного газу /вузол обліку/ ВОГ - сукупність засобів вимірювальної техніки, зокрема лічильник газу або звужуючий пристрій, та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведених до стандартних умов, визначених законодавством.

У пункті 6 гл. 6 розд. Х Кодексу ГРС (абзаци 1-3) визначено обов`язки власника (користувача) комерційного ВОГ у випадку виявлення позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових, до яких належить також лічильник, та перелік ситуацій, які кваліфікуються як позаштатний режим роботи.

Згідно з пп. 2 п. 6 гл. 6 розд. Х Кодексу ГРС у разі виявлення позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових, пошкодження ЗВТ або пошкодження пломб чи захисних елементів власник (користувач), на території або у приміщенні якого встановлений комерційний ВОГ чи його складові, має терміново поінформувати про це оператора ГРМ та за потреби вжити заходів для недопущення аварійної ситуації з урахуванням техніки безпеки.

Позаштатний режим роботи комерційного ВОГ, зокрема, включає відсутність зміни показань лічильника газу (обчислювача або коректора об`єму газу), загальмованість або рух з ривками зчитувального механізму при фактичній витраті (споживанні) природного газу;

Якщо внаслідок позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ чи його складових буде підтверджено факт необлікованого чи облікованого частково об`єму розподіленого (спожитого, переданого) природного газу, розрахунок необлікованих (облікованих частково) об`ємів природного газу за період несправності комерційного ВОГ чи його складових здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

До відновлення роботи комерційного ВОГ або його складових в нормальному режимі за бажанням споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) може бути припинено газопостачання на його об`єкт.

У підпункті 1 п. 3 гл. 2 розд. ХІ Кодексу ГРС встановлено, що до порушень (за умови відсутності несанкціонованого втручання в ГРМ або роботу ЗВТ), що сталися внаслідок пошкодження чи позаштатного режиму роботи комерційного ВОГ або його складових (які кваліфікуються як «не з вини споживача»), але внаслідок яких споживачу здійснюється перерахунок розподіленого (спожитого) об`єму природного газу, належать, зокрема пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно.

Главою 4 розд. ХІ Кодексу ГРС встановлено порядок визначення необлікованих об`ємів природного газу та зміни їх режиму нарахування споживачу (несанкціонованому споживачу), що не є побутовим у разі виявлення оператором ГРМ порушень.

Відповідно до пп. 1 п. 4 гл. 4 розд. ХІ Кодексу ГРС у разі виявлення оператором ГРМ пропущення строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача, несправності лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску), що сталася внаслідок його пошкодження або позаштатного режиму роботи, за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ перерахунок об`єму розподіленого (спожитого) природного газу проводиться з урахуванням такого: при визначенні лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску) непридатними до застосування за результатами позачергової або експертної повірки, перерахунок проводиться за період з дати виходу з ладу ЗВТ (з дати початку прострочення періодичної повірки) до моменту встановлення та опломбування справного та повіреного ЗВТ. У разі якщо дату виходу з ладу ЗВТ неможливо достовірно визначити, перерахунок проводять з початку розрахункового періоду до дати встановлення та опломбування справного та повіреного ЗВТ.

Таких підхід дозволяє кваліфікувати пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або роботу комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно, як порушення «не з вини споживача», оскільки споживач у цих випадках не здійснював несанкціонованого втручання, водночас міг виявити пошкодження ЗВТ/лічильника газу або позаштатний режим роботи, що за п. 6 гл. 6 розділу Х Кодексу ГРС охоплює ситуації, які споживач може виявити.

Згідно з п. 8 гл. 4 розд. ХІ Кодексу ГРС у разі своєчасного (до виявлення порушення представником оператора ГРМ) письмового повідомлення споживачем оператора ГРМ про пошкодження ЗВТ/лічильника газу або пломби (крім її відсутності) та за умови відсутності пошкодження пломби з прихованими заходами чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу процедура, передбачена цією главою, не застосовується (крім періоду відсутності пошкодженого ЗВТ/лічильника газу, що був направлений на експертизу та/або позачергову чи експертну повірку).

Отже, процедура перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог цього Кодексу не застосовується, якщо: 1) споживач своєчасно (до виявлення порушення представником оператора ГРМ) письмово повідомив оператора ГРМ про пошкодження ЗВТ/лічильника газу або пломби (крім її відсутності); 2) відсутні пошкодження пломби з прихованими заходами чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу.

Згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, приписами абз. 1 п. 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу ГРС встановлено заохочувальну норму, яка виключає застосування вимог розділу ХІ цього Кодексу при здійсненні розрахунків безоблікового споживання газу у випадку повідомлення споживачем про пошкодження лічильника до виявлення порушення оператором ГРМ, тобто у випадку вжиття споживачем всіх належних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання згідно з договором.

Позаштатний режим роботи комерційного ВОГ, зокрема, включає відсутність зміни показань лічильника газу (обчислювача або коректора об`єму газу), що виникає, зокрема в результаті пошкодження лічильника, несправності лічильника внаслідок його невідповідності нормативним документам у сфері метрології, встановленої за результатами позачергової або експертної повірки.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач повідомив позивача про позаштатний режим роботи лічильника та просив у зв`язку з цим провести позачергову повірку лічильника газу. Дане повідомлення надіслане до виявлення порушення представником Оператора ГРМ.

Також, згідно із матеріалами справи акт про порушення №LV006483 складений за наслідками обстеження ВОГ на об`єкті відповідача встановлено позаштатний режим роботи ВОГ, а саме неспівпадіння показів механічного лічильника і показника лічильника по коректору на 18 407,8 м. куб., на підставі чого представники Позивача склали акт про порушення згідно з пунктом 3 глави 2 розділу XI Кодексу ГРС та відправили на експертизу. За результатами експертизи будь-яких фактів втручання в роботу лічильника за адресою по вул. Корчака 2, м. Стрий не було виявлено.

Щодо тверджень апелянта про стягнення вартості природного газу на підставі ст. 1212-1214 ЦК України.

Згідно статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною 1 статті 1214 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпіого); набуття чи збереження майна відбулось за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалось згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Оскільки в даній справі є доведеним факт договірних відносин між сторонами на підставі заяви № 094205С0J0FТ016 від 01.01.2016 відповідач приєднався до умов договору №094205С0J0FТ016 та позивачем не надано доказів визнання недійсним укладеного договору, визнання його неукладеним в певній частині та/або розірвання договору, колегія суддів не вбачає наявності передбачених законом підстав для застосування вищевказаних норм до спірних відносин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшли правомірного висновку про своєчасність повідомлення Комунальним підприємством «Стрийтеплоенерго» АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз про несправність лічильника, оскільки, саме внаслідок своєчасного повідомлення відповідачем позивача про позаштатний режим роботи лічильника, приписи абз. 1 п. 8 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для нарахування відповідачеві необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу та відмови у задоволенні позову АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз.

В частині оскарження позивачем та відповідачем додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 зазначеного Кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

У підтвердження вимоги про понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем суду першої інстанції подано наступні документи: договір №1101/23-1 про надання адвокатських послуг від 11.01.2023; додаткову угоду від 20.02.2023 до договору №1101/23-1 про надання правової допомоги від 11.01.2023; акт №31/05/23 про надання правової (правничої) допомоги від 31.05.2023 згідно договору про надання правової допомоги №1101/23-1 від 11.01.2023 та додаткової угоди від 20.02.2023; рахунок №30/03/23 від 31.05.2023 на загальну суму 31 500,00 грн; платіжну інструкцію №5491 від 31.05.2023 про сплату КП «Стрийтеплоенерго» 31 500,00 грн; мінімальні ставки адвокатського гонорару Адвокатського об`єднання «АйЕмПартнерс» на 2023, затверджені протоколом №021/23 від 02.01.2023 засідання Ради партнерів Адвокатського об`єднання «АйЕмПартнерс».

Відповідно до п. 1.1. договору сторони погодили, що клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати адвокатські послуги, а саме професійну правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар в порядку та на умовах, передбачених цим договором та додатковими угодами до нього.

Згідно з п. 2.3 та п. 2.8. договору Адвокатське об`єднання має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою Адвокатське об`єднання укладає окремий договір. У випадку покладання частини своїх зобов`язань на іншу особу, Адвокатське об`єднання залишається відповідальним у повному обсязі перед клієнтом за порушення умов цього договору. Для надання професійної правничої допомоги клієнту, Адвокатське об`єднання призначає адвоката Сливку Василя Васильовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000254 від 20.08.2015 року) (далі адвокат). Для надання правової допомоги клієнту згідно цього договору Адвокатське об`єднання має право призначити іншого адвоката, ніж перелічені в першому реченні цього пункту договору.

Відповідно до п. п. 3.1.3.-3.1.4. договору клієнт приймає на себе наступні зобов`язання, зокрема, оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень; оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.

Згідно з п. 4.1. договору за правову допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує гонорар в гривнях, шляхом переказу суми згідно цього договору та додаткових угод до цього договору за ведення окремих судових справ за ставками, визначеними п.4.2 цього договору. Клієнт сплачує гонорар протягом 3-х днів з моменту отримання клієнт рахунку-фактури, якщо інший строк оплати не визначено додатковою угодою до цього договору.

Відповідно до п. п. 4.2.2.-4.2.5. договору ставки погодинної оплати роботи співробітників і партнерів Адвокатського об`єднання визначаються у відповідних тарифах на надання послуг Адвокатським об`єднанням «АйЕмПартнерс», з якими клієнт ознайомлений до підписання цього договору та які узгоджені сторонами. Вартість години роботи партнера або співробітника Адвокатського об`єднання в неробочий час збільшується в 1,5 рази. Під неробочим часом у цьому випадку розуміється, час: з 18-00 годин до 9-00 годин у робочі дні, святкові й вихідні дні. Вартість часу проїзду партнера або співробітника Адвокатського об`єднання до клієнта або по його дорученнях, розраховується виходячи з погодинної ставки партнера або співробітника, помноженої на коефіцієнт 0,5. У випадку, якщо клієнт наполягає на терміновості виконання доручення й Адвокатське об`єднання приймає таку умову, вартість години роботи партнера або співробітника Адвокатського об`єднання розраховується виходячи з погодинної ставки партнера або співробітника, помноженої на коефіцієнт 1,3.

Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що факт надання послуг Адвокатським об`єднанням клієнтові підтверджується актом, який підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість. На письмову вимогу клієнта, Адвокатське об`єднання може надавати Акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги із її ідентифікацією. Акт надсилається клієнту Адвокатським об`єднанням факсимільним зв`язком, електронною поштою, поштою або надається під розписку уповноваженій особі клієнта. Акт, вказаний у п.4.3. цього договору, вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав Адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт. В акті, зазначеному в п.4.4. цього договору сторони, можуть визначити інший порядок оплати надаваної правничої допомоги, у цьому випадку сторони керуються умовами актів.

20.02.2023 між Комунальним підприємством «Стрийтеплоенерго» (надалі клієнт) та Адвокатським об`єднанням «АйЕмПартнерс» (надалі адвокатське об`єднання) було укладено додаткову угоду до договору №1101/23-1 про надання правової допомоги від 11.01.2023 (надалі додаткова угода).

Відповідно до п. 1. додаткової угоди Адвокатське об`єднання надає професійну правничу допомогу клієнтові у господарській справі №914/436/23 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» про стягнення вартості природного газу у розмірі 649 054,53 грн, зокрема, але не виключно суть правової допомоги полягає в підготовці та поданні відзиву на позовну заяву, доказів на підтвердження позиції клієнта, а також підготування та подання інших процесуальних документів (у разі потреби)та представництво інтересів клієнта як відповідача вданій судовій справі в суді першої інстанції (Господарському суді Львівської області).

Згідно з п. 2. додаткової угоди з урахуванням специфіки справи (зокрема спрощене позовне провадження, ціни позову та кількості витраченого адвокатом часу) сторони погодили, що розмір гонорару за ведення судової справи, визначеної в пункті 1 цієї додаткової угоди, складає орієнтовну суму 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень). Остаточна сума витрат на правову допомогу розраховується з урахуванням мінімальних ставок адвокатського гонорару Адвокатського об`єднання «АйЕмПартнерс».

Відповідно до п. 3. додаткової угоди розрахунок здійснюється клієнтом протягом 3 (трьох) днів після підписання Акта наданих послуг та або з моменту отримання відповідного рахунку від Адвокатського об`єднання.

Згідно з п. 4. додаткової угоди гонорар не включає в себе податку на додану вартість, оскільки Адвокатське об`єднання не є платником вказаного податку та суми судового збору.

Відповідно до п. 5. додаткової угоди решта умов договору № 1101/23-1 про надання правової допомоги від 11.01.2023 залишаються без змін.

Пунктом 6. додаткової угоди сторони погодили, що ця додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами та є невід`ємною частиною договору №1101/23-1 про надання правової допомоги від 11.01.2023.

31.05.2023 між Комунальним підприємством «Стрийтеплоенерго» та Адвокатським об`єднанням «АйЕмПартнерс» підписано та скріплено печатками сторін у справі акт №31/05/23 про надання правової (правничої) допомоги згідно договору про надання правової допомоги №1101/23-1 від 11.01.2023 та додаткової угоди від 20.02.2023.

Як вбачається із вказаного акта №31/05/23, на виконання договору №1101/23-1 про надання адвокатських послуг від 11.01.2023 (з урахуванням положень додаткової угоди від 20.02.202, адвокатське об`єднання надало правову (юридичну, правничу) допомогу у господарській справі №914/436/23за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» до Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» про стягнення вартості природного газу у розмірі 649 054,53 грн, за період з 20.02.2023 року по дату винесення додаткового рішення.

Суд першої інстанції вказав, що саме позивачем був ініційований даний спір, у зв`язку з чим відповідач змушений був скористатись послугами адвоката, однак беручи до уваги клопотання позивача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на те, що суд при винесенні рішення зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката , якщо , керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівняні з ринковими цінами адвокатських послуг. Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №911/739/15.

Західний апеляційний господарський суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції . Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат , лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими , а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, п.269).

Відтак, враховуючи наведене та матеріали справи, судова колегія апеляційного суду вважає, що наведені в апеляційні скарзі на додаткове рішення доводи апелянта спростовуються матеріалами справи оскільки, згідно положень ч.2 та ч.4 ст. 126 ГПК України pа результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову, складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг (вивчення матеріалів, підготовка досудової вимоги та позовної заяви, підготовка клопотань та представництво в судовому засіданні), часом, витраченим адвокатом на надання послуг, зважаючи на обґрунтованість та повноту підготовлених адвокатом документів висновок суду першої інстанції про задоволення 20 000грн витрат на професійну правничу допомогу, такими що є належним чином обґрунтовані та підтвердженні.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В силу положень ст. 129, 130 ГПК України судовий збір покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз від 03.07.2023 (вх. суду від 05.07.2023 №01-05/2155/23) та від 27.07.2023 (вх. суду від 31.07.2023 №01-05/2464/23) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.05.2023 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2023 у справі № 914/124/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 16.10.2023

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець