ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.10.2023 Справа №905/907/23

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Лободи Т.О.,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, код 40075815, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро, код 40081237,

до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська", м. Білозерське Донецької області, код 36028628,

про стягнення 198 885,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" про стягнення штрафу в сумі 198 885,00 грн та витрат зі сплати судового збору в сумі 2 983,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення відповідачем у накладній №48167423 маси вантажу у вагоні № 58939745, про що було складено комерційний акт № 450003/15 від 14.01.2023.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/907/23, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження справи без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, сторонам встановлено строки подачі заяв по суті справи.

З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом, враховуючи наявність у суду обмеженої кількості знаків поштової оплати, копії ухвали суду від 07.07.2023 було направлено на електронні адреси позивача , р.а-secretагу@dр.uz.gov.ua, а також направлено відповідачу копію цієї ухвали поштою.

Згідно довідок про доставку електронного листа ухвалу суду від 07.07.2023 в електронному вигляді доставлено до електронних скриньок позивача.

Суд виходить із того, що якщо учасник надав суду електронну адресу та контактний номер телефону, зазначивши їх в клопотанні, отже, слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення суду.

Ухвала суду від 07.07.2023, направлена на адресу відповідача, відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана ним 18.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Судом вжито всі необхідні заходи для належного повідомлення сторін про розгляд судової справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що сторони належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі, розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження та подальший рух справи.

Відповідач відзив на позов не надав.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

25.07.2023 на електронну пошту суду надійшла заява відповідача про зменшення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі, в якій відповідач просить суд, у разі встановлення факту невірного зазначення відповідачем у накладній №48167423 (вагон 58939745) маси вантажу за спірним перевезенням та задоволення позову, застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та зменшити суму штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Статтею 170 ГПК України передбачено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Так, згідно з ч. 2 ст. 170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Суд зазначає, що заява відповідача про зменшення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі подана 25.07.2023 через електронну пошту суду та підписана представником ТДВ "Шахта "Білозерська" за довіреністю Гаврихівом Вадимом Васильовичем з використанням електронного підпису. На підтвердження повноважень Гаврихіва В.В. на підписання та подання до суду такої заяви до неї додано Довіреність №21/ШБ/2022 від 30.12.2021 якою ТДВ "Шахта "Білозерська" уповноважила Гаврихіва В.В. представляти інтереси товариства, зокрема, в судах. У вказаній довіреності визначено строк її дії, а саме з 01.01.2022 до 31.01.2023. Тобто, строк дії наданої до суду довіреності на момент подачі заяви про зменшення розміру штрафу (25.07.2023) закінчився, інших документів на підтвердження повноважень Гаврихіва В.В. представляти інтереси товариства відповідача в суді не надано.

Таким чином до заяви ТДВ "Шахта "Білозерська" про зменшення розміру штрафу по даній справі не додано довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача, отже, така заява підписана неуповноваженою особою, а подана заява не відповідає вимогам ГПК України.

Враховуючи викладене, суд на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України повертає заявнику без розгляду заяву про зменшення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі, яка направлена електронною поштою та зареєстрована в суді 25.07.2023. Оскільки вказана заява подана до суду в електронному вигляді, вона долучається судом до матеріалів справи, але не приймається до розгляду при постановленні рішення.

03.08.2023 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву про зменшення розміру штрафу, в яких позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними в заяві.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Статтею 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Вихід за межі встановленого ст. 248 ГПК України строку був обумовлений виключними загальновідомими обставинами, пов`язаними із триваючою військовою агресією Російської федерації на територію України.

Так, на даний час в місті Харків, де розташований Господарський суд Донецької області, постійно оголошуються тривоги та здійснюються ракетні обстріли, суд працює в тому числі з застосуванням віддаленого режиму роботи. Такі обставини істотно уповільнили роботу суду, як щодо організаційно-технічного забезпечення судового процесу, так і щодо безпосереднього розгляду справи.

Крім того, у період з 06.09.2023 по 01.10.2023 суддя Лобода Т.О., в провадженні якої знаходиться дана справа, перебувала у щорічній відпустці.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За висновками суду в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

У січні 2023 року на адресу одержувача, ДТЕК "Бурштинська ТЕС", , зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці відбулось відправлення за залізничною накладною № 48167423 у вагоні № 58939745 вантажу - вугілля кам`яне марки г-газовий, вантажовідправник - ТДВ "Шахта "Білозерська".

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж розміщено і закріплено згідно з п. 3 гл.14 Додатка 3 до СМГС, насипом.

Вказана залізнична накладна містить застереження щодо відповідальності вантажовідправника відповідно до статей 24, 122 Статуту залізниць України.

При оформленні зазначеної залізничної накладної № .01.2023 у вагоні № 58939745 відповідачем вказано масу вантажу 69900 кг.

Як свідчить розділ 26 та 28 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена вантажовідправником на вагонних вагах (150т), заводський №147 СВ 150000 В/2(вантажовідправника).

14.01.2023 працівниками Укрзалізниці на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складено акт загальної форми № 272, в якому, зокрема, зазначено про комерційну несправність (код - 9190002) підозра перевантаження вантажу понад масу, вказану в документах; накладна №48167423 від 12.01.2023, вагон №58939745. Вагон відчеплено для зважування.

14.01.2023 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольне зважування вагону №58939745, за наслідками чого було виявлено, що маса у вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній № 48167423, про що складено комерційний акт № 450003/15 від 14.01.2023.

За змістом комерційного акту № 450003/15 від 14.01.2023 при зважуванні вагону в статичному режимі у присутності ДСЗ ОСОБА_4, АРВ ОСОБА_1, прийомоздавальника ОСОБА_3, на справних вагонних 150тн електронно-тонзометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол заводський №032, що пройшли держповірку 27.09.2022, виявилось: вага брутто - 95200кг, тара за документом - 23600кг, вага нетто - 71600, що більше ваги, вказаної в документі на 1700кг, понад вантажопідйомність вагона на 1600кг.

У розділі Д комерційного акту також відображено, що навантаження вантажу нижче бортів на 10см з застосуванням катку, марковано повздовжними борознами. Над 7 люком за рухом поїзда мається скіс вантажу довжиною 1,5м, на ширину вагона, глибиною 0,4м. Поглиблень немає, маркування не порушене. Вагон бездверний, розвантажувальні люки закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний. Зав.вантажним двором за штатним розкладом відсутній. Вагон затримано для відвантаження надлишку вантажу.

Акт підписано заступником ДС ОСОБА_4, агентом з розшуку вантажів ОСОБА_1 та прийомоздавальником ОСОБА_3

За змістом технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) вагонні ваги станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці тензометричні 150 т, модифікація ЗBBT-ВВЕТ-150-ТД.1-ЕП.2-ДП-С, заводський №032, міжповірочний інтервал ЗВВТ - 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ - 6 місяців. Відміткою у паспорті підтверджено, що ваги придатні до застосування, останню повірку ваг здійснено 27.09.2022, наступний плановий огляд-перевірка ваг не пізніше 27.03.2023.

Згідно з Акту загальної форми № 30057 від 18.01.2023 після контрольного зважування вагон № 58939745 було відчеплено для усунення комерційної несправності, надлишок вантажу з вказаного вагону було відвантажено в вагон № 61230983 та відправлено за призначенням на станцію Бурштин Львівської залізниці за перевізним документом № 45027257. Вагон № 58939745 було відправлено за перевізним документом (посилочною накладною) №47766688.

По прибуттю вагону №58939745 на станцію Бурштин Львівської залізниці, зроблено відповідні відмітки в розділі Є комерційного акту № 450003/15 від 14.01.2023. Вказаний акт було зареєстровано на станції призначення Бурштин Львівської залізниці за № 450003/15/17 від 14.01.2023.

Неправильне зазначення у накладній маси вантажу стало підставою для нарахування штрафу та звернення позивача до суду з позовом про його стягнення з відповідача.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статей 11, 509 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Факт укладання договору перевезення вантажу між позивачем та відповідачем у вагоні № 58939745 підтверджено залізничною накладною № 48167423.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту).

На підставі Статуту Мінтранс затверджує, зокрема, Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за № 863/5084 від 24.11.2000, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5. Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтверджено підписом представника відправника - прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_2 , про що відображено у графі 55 накладної.

Доказів, що спростовують вказане суду не надано.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч. 1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Отже, для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником (відповідачем) у накладній № 48167423, засвідчено комерційним актом № 450003/15.

Пунктом 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Як вже зазначено судом, комерційний акт № 450003/15 від 14.01.2023 підписано: заступником начальника станції ОСОБА_4, агентом з розшуку вантажів та багажів ОСОБА_1 та прийомоздавальником ОСОБА_3 .

На підтвердження повноважень вищезгаданих осіб на підписання комерційного акту надано наказ залізниці №12 від 05.01.2023, яким призначено відповідальними особами, які мають право підпису комерційних актів замість начальника вантажного району, завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи наступних працівників, зокрема, прийомоздавальника вантажу та багажу ОСОБА_3 , агента з розшуку вантажу та багажу ОСОБА_1 . Також надано посадову інструкцію заступника начальника станції, посадову інструкцію агента з розшуку вантажу та багажу, робочу інструкцію прийомоздавальника вантажу та багажу ОСОБА_3 .

З даного слідує, що позивачем дотримано обов`язок залучення до підписання заступника начальника станції, працівників станції, залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, тобто осіб, які обов`язково повинні засвідчити акт.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

В матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті, або що спростовують викладені обставини.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України за №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за №863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі ст.118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст.118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Отже, чинне законодавство України пов`язує застосування до вантажовідправника наслідків встановлених ст. 118 Статуту залізниць України із фактом неправильного зазначення певних відомостей у накладній, зокрема, маси вантажу. Враховуючи дане, предметом дослідження є встановлення такого порушення.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей у перевізному документі фактичній масі вантажу у спірному вагоні, до матеріалів справи не надано.

Окрім того, при застосуванні статей 118, 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Судом встановлено наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої вищезазначеним нормативним актом.

Виходячи з того, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні складає 39 777,00 грн, позивачем з посиланням на статті 118, 122 Статуту залізниць України нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача штраф у сумі 198 885,00 грн.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним та відповідає статтям 118, 122 Статуту залізниць України.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" штрафу у розмірі 198 885,00 грн за неправильне зазначення маси відправленого вантажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно дискреційних повноважень суду, передбачених ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд зазначає, що повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

З урахуванням всіх обставин справи та враховуючи характер допущеного відповідачем порушення, суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій у даному випадку.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності до ст. 129 ГПК України витрати щодо сплати судового збору в сумі 2 983,28 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд зазначає, що позивачу рішення по справі буде направлено до особистого кабінету в системі "Електронний суд", відповідачу копію рішення направити поштою.

На підставі викладеного, керуючись статями 1-5, 10, 11, 12, 20, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" (85013, Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Строїтельна, буд. 17, код 36028628) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.108, код 40081237) штраф у сумі 198 885,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 983,28 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.10.2023.

Суддя Т. О. Лобода