РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2023Справа № 910/1728/23
За позовом Дочірнього підприємства "ФМ Ложістік Дніпро"

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТ ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ" 2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтайм Технікс"

про стягнення 515334,09 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТ ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ" (далі - відповідач-1) на користь Дочірнього підприємства "ФМ Ложістік Дніпро" (далі - позивач) завданих збитків у сумі 515334,09 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що позивачем було укладено договір перевезення і надання експедиційних послуг №31446 від 15.05.2021 з ПрАТ "Абінбев Ефес Україна" за умовами якого позивач зобов`язався надати своїми силами або із залученням третіх сторін послуги з перевезення вантажу замовника.

Для виконання умов договору №31446 від 15.05.2021 позивач уклав з відповідачем-1 договір-заявку №07102022 від 17.10.2022, за умовами якої останній взяв на себе обов`язок перевезти відповідний вантаж, при цьому залучивши автотранспорт з причепом, які належать ТОВ "Інтайм Технікс".

Позивач зазначає, що товар було знищено у зв`язку із ДТП, яка сталася під час перевезення вантажу, у зв`язку із чим до позивача звернулося ПрАТ "Абінбев Ефес Україна" із вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу, яку позивачем було задоволено та виплачено суму вимоги.

Таким чином, позивач просить суд стягнути вартість понесених ним збитків за втрату вантажу саме з відповідача, як особи, яка взяла на себе обов`язок з доставки вантажу за договором-заявкою №07102022 від 17.10.2022.

Ухвалою суду від 06.02.2023 було відкрито провадження у справі №910/1728/23 за вказаними позовними вимогами, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтайм Технікс".

Через відділ діловодства суду 08.03.2023 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, де він виклав свої заперечення проти вимог позову, вважає, що оскільки він не був перевізником знищеного вантажу, то відповідно заявлені саме до відповідача-1 вимоги є безпідставними.

Крім того, відповідач-1 висловив свої сумніви щодо проставленої печатки позивача на договорі-заявці №07102022, вважає, що вона містить ознаки підробки, тому просить суд не приймати до уваги цей доказ.

Позивачем 14.03.2023 було подано відповідь на відзив, де він зазначив, що перевезення вантажу здійснювалося автомобілем (д.н.з. НОМЕР_1 ) та причепом (д.н.з. НОМЕР_2 ), які належать ТОВ "ІНТАЙМ ТЕХНІКО", на підставі укладених між ТОВ "ІНТ ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ" та ТОВ "ІНТАЙМ ТЕХНІКО" договорів оренди транспортних засобів № Т-01092021/-1 та № Н-01092021/-2 від 01.09.2021, які відповідачем не було надано позивачу, надіслані тільки копії актів.

Позивач стверджує, що положення Договорів оренди транспортних засобів № T-01092021/т та № Н-01092021/-2 від 01.09.2021 можуть містити інформацію щодо дії договору та строку оренди вказаних транспортних засобів, що виключає їх використання ТОВ "ІНТАЙМ ТЕХНІКО" у своїх цілях, тобто для перевезення вантажів у вказаний в позові період, а також спростовує твердження відповідача-1, що перевезення здійснювалося третьою особою.

Позивач заперечує стосовно тверджень відповідача-1 щодо сумнівів достовірності печатки позивача проставленої на договорі-заявці №07102022, оскільки відповідач-1 не володіє спеціальними знаннями, аби стверджувати про підробку документа.

Крім того, позивачем було заявлено клопотання про залучення співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтайм Технікс", враховуючи, що збитки були завдані позивачу через перевезення вантажу цією особою, також позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтайм Технікс" отримало виплату страхового відшкодування за даним страховим випадком (ДТП 12.10.2022).

Ухвалою суду від 23.03.2023 залучено до участі у даній справі співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтайм Технікс" (далі - відповідач2) та зобов`язано надати суду належним чином засвідчені копії страхового акта та докази оплати по страховій справі ТОВ "ІНТАЙМ ТЕХНІКС" щодо ДТП, яке сталося 12.10.2022 на території Федеративної Республіки Німеччини за участі автомобіля (д.н.з. НОМЕР_1 ) з напівпричепом (д.н.з. НОМЕР_2 ) та надати суду належним чином засвідчені копії Договорів оренди транспортних засобів №T-01092021/т та №Н-01092021/-2 від 01.09.2021.

У відзиві на позовну заяву від 06.04.2023 відповідач-2 на виконання вимог ухвали суду від 23.03.2023 надано копії Договорів оренди транспортних засобів №T-01092021/т та №Н-01092021/-2 від 01.09.2021, однак не надано докази оплати по страховій справі ТОВ "ІНТАЙМ ТЕХНІКС" щодо ДТП, яке сталося 12.10.2022.

Відповідач-2 зазначив, що докази виплати страхового відшкодування є внутрішніми документами страховика та відсутні у відповідача-2.

Позивачем через канцелярію суду подано клопотання про витребування доказів, у якому він просить суд витребувати у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" страховий акт та докази оплати по страховій справі ТОВ "ІНТАЙМ ТЕХНІКС" щодо ДТП, яке сталося 12.10.2022 року на території Федеративної Республіки Німеччини за участі автомобіля (д.н.з. НОМЕР_1 ) з напівпричепом (д.н.з. НОМЕР_2 ). Також позивач просить суд поновити йому строки на звернення із даним клопотання, оскільки про необхідність витребування таких доказів у страхової позивачу стало відомо після надання відповідачем-2 відзиву на позов.

Відповідачем-2 подано заперечення на клопотання позивача щодо витребування доказів, яке він мотивує тим, що відповідне клопотання подане позивачем поза межами встановлених строків, а також не вказано причин неможливості надати самостійно такі докази.

Ухвалою суду поновлено позивачу строки для звернення із клопотанням про витребування доказів, зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" надати суду належним чином засвідчені копії страхового акта та доказів оплати по страховій справі ТОВ "ІНТАЙМ ТЕХНІКС" щодо ДТП, яке сталося 12.10.2022 року на території Федеративної Республіки Німеччини за участі автомобіля (д.н.з. НОМЕР_1 ) з напівпричепом (д.н.з. НОМЕР_2 ).

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" надіслало суду заяву у якій вказало, що не може надати суду витребувані документи, оскільки вони відсутні у останнього, оскільки страховою справою займалось Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Позивач не звертався до суду із клопотання про витребування доказів у МТСБУ, разом з тим, у суду відсутні повноваження самостійно збирати докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2021 між позивачем як виконавцем та Приватним акціонерним товариством «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» як замовником укладено Договір перевезення і надання експедиційних послуг №31446, згідно умов якого останнє доручило, а позивач зобов`язався надати своїми силами або з залученням третіх сторін послуги перевезення та транспортування вантажу замовника, експедирувати ввірений йому вантаж замовником з пункту відправлення до пункту призначення, зазначені замовником, на умовах, їх в цьому Договорі та Додатках до нього, які є невід`ємною частиною даного Договору.

На виконання вказаного договору Приватне акціонерне товариство «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» доручило позивачу перевезення придбаного у Бельгійської компанії InBev Belgium BV/SRL товару (1458 пиво Collis; замовлення №) вартістю 13034,52 євро з Havendoklaan 18, 1804 Vilvoorde, Бельгія до адреси розвантаження: 14037, Україна, м. Чернігів, вул. Інструментальна, 20.

07.10.2022 з метою виконання вказаного вище договору між позивачем та відповідачем-1 укладено Договір-заявку № 07102022 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (далі - Договір-Заявка) міжнародної товарно-транспортної накладної.

Згідно з умов Договору-Заявки завантаження здійснюється 12.10.2022 за адресою: Havendoklaan 18, 1804 Vilvoorde, Бельгія, розвантаження здійснюється 17.10.2023 за адресою: м. Чернігів, згідно ЦМР (міжнародної товарно-транспортної накладної), перевезення здійснюється транспортними засобами з державним номерним знаком НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .

Пунктом 1 Договору-Заявки передбачено, що дане перевезення виконується відповідно до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (1956 р.), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (1975 р.), Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та інших законів, транспортних кодексів (статутів), інших нормативно-правових актів та правил, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 3 Договору-Заявки, відповідач-1 зобов`язаний подати під завантаження транспортний засіб в технічно справному стані, придатному для міжнародного перевезення вказаного в Заявці вантажу, і який відповідає вимогам митних органів, доставити прийнятий до перевезення вантаж та передати його вантажоотримувачам, зазначеним в CMR, невідкладно інформувати позивача про будь-які обставини, що перешкоджають своєчасній та безпечній доставці прийнятого вантажу, заздалегідь інформувати позивача та здійснювати записи у CMR про невідповідність пакування або розміщення вантажу його безпечній доставці, здійснювати кріплення вантажу у Т3. Відповідач-1 гарантує наявність на подані під завантаження транспортні засоби міжнародної страховки, CMR-страхування, свідоцтва про придатність транспортних засобів до перевезень по процедурі МДП, необхідну кількість CMR-накладних, книжок МДП (Carnet TIR) на кожний рейс.

Як вбачається з матеріалів справи перевезення вантажу здійснювалось транспортом відповідача-2 (автомобіль д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_2 ), що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR№136440, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, актами приймання-передачі підписаними між відповідачами та договорами оренди транспортних засобів від 01.09.2021.

Відповідач-2 отримав вантаж (пиво) на суму 13034,52 євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №136440 від 11.10.2022 та приєднаним до неї інвойсом (рахунком-фактурою) за №202016 від 11.10.2022.

13.10.2022 позивачем було отримано інформацію про те, що 12.10.2022 автомобіль (д.н.з. НОМЕР_1 ) з напівпричепом (д.н.з. НОМЕР_2 ), який перевозив вантаж (пиво), потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на території Федеративної Республіки Німеччини, у зв`язку з чим було знищено весь вантаж повністю.

Факт потрапляння зазначеного автомобіля з напівпричепом у дорожньо-транспортну пригоду та знищення вантажу підтверджуються Актом за фактом дорожньо-транспортної пригоди, складеним Центральною автодорожньою та транспортною службою відділу поліції м. Магдебург Федеративної Республіки Німеччини у справі № MD PI ZVAD VAED 45/01 від 12.10.2022.

З даного Акту вбачається, що 12.10.2022 о 15-45 год. у Мьокерн-бай-Бург, районі Теессен, окрузі Йеріховер Ланд на Федеральній автомагістралі 2, Берлін 39291 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі п`яти транспортних засобів, у тому числі автомобіля марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться у власності відповідача-2, яким керував водій ОСОБА_1 .

21.11.2022 власник вантажу Приватне акціонерне товариство «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» звернулося до позивача із претензією за вих. № 2322-ТР від 21.11.2022 про відшкодування збитків в зв`язку із знищенням вантажу внаслідок неналежного виконання Договору перевезення і надання експедиційних послуг №31446 від 15.05.2021 у розмірі 592662,94 грн.

Вказану претензію позивач визнав та оплатив зазначені у ній розмір збитків, що підтверджується платіжним дорученням № 87859 від 14.12.2022.

16.01.2023 позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою №16/01-23 відшкодувати збитки у розмірі вартості вантажу в сумі 13034,52 євро, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 16.01.2023 становить 515334,09 грн, задані внаслідок неналежного виконання Договору-Заявки.

Однак, станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач-1 не сплатив позивачу вказану вище суму.

В процесі розгляду даної справи позивач також заявив свої вимоги щодо стягнення завданих йому збитків і до відповідача-2, як особи, яка безпосередньо здійснювала перевезення втраченого вантажу.

Заперечуючи проти вимог позову відповідач-1 зазначив, що не є стороною перевезення та не приймав вантаж до перевезення. Крім того, відповідач-1 заявив, що у нього викликає сумнів надана позивачем копія Договору-Заявки, зокрема, щодо печатки та тексту на ній.

Відповідач-2 заперечуючи проти вимог позову у своєму відзиві вказав, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем-2 втраченого вантажу, а тому заявлені до нього вимоги не підлягають задоволенню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положення ст. 909 цього Кодексу встановлюють, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом ч. 1 ст. 306 ГК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

У частині 4 цієї статті вказано, що допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Крім того, з аналізу ч. 1 ст. 929 ЦК випливає, що за предметом договори транспортного експедирування поділяються на договори з виконання послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу, договори з організації виконання таких послуг, а також договори, у яких обов`язки експедитора мають одночасно виконавчий та організаційний характер.

При цьому можливим є укладення різних видів договору транспортного експедирування в залежності від обсягу зобов`язань експедитора. Зокрема, сторони можуть укласти договір про транспортно-експедиційне забезпечення доставки вантажу одержувачу, договір про транспортно-експедиційне забезпечення завезення (вивезення) вантажів на станції залізниць, у порти (на пристані) та аеропорти, а також договір про окремі транспортно-експедиційні операції та послуги.

Згідно з частинами 1-3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність визначається як підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За частиною 1 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Відповідно до статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 01.08.2006 року, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Згідно зі статтею 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Відповідно до статті 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Частиною 1 статті 17 Конвенції передбачено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Згідно з частиною 4 статті 23 Конвенції підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

За частиною 2 статті 27 Конвенції якщо суми, які використовуються для розрахунку компенсації, не виражені у валюті країни, в якій пред`явлена вимога щодо сплати, конвертація здійснюється за валютним курсом, який застосовується у день і в місці виплати відшкодування.

Частиною третьої статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, які притягнені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.

Судом встановлено, що з метою виконання позивачем умов Договору перевезення і надання експедиційних послуг №31446 від 15.05.2021 укладеного з ПрАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА», позивачем було залучено відповідача-1 шляхом підписання з ним Договору-Заявки, за умовами якого відповідач-1 також мав право для виконання обов`язку перед позивачем з перевезення вантажу залучати третіх осіб. В свою чергу відповідач-1 на підставі існуючих договірних правочинів з відповідачем-2 (договори оренди транспортних засобів від 01.09.2021) залучив до виконання умов Договору-Заявки транспортні засоби відповідача-2.

З наявної у справі копії міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №136440 відповідач-2 здійснював перевезення за допомогою власних транспортних засобів вантаж вартістю 13034,52 євро (відповідно до інвойсу №202016 від 11.10.2022), відправником товару вказано «Інбев Бельгія», отримувачем - «Абінбев ефес Україна».

Під час перевезення товару 12.10.2022 відбулася ДТП, внаслідок якої вантаж було втрачено, водія, який здійснював перевезення вантажу госпіталізували до лікарні, транспортний засіб евакуйовано, придатність до його експлуатації не встановлено, тягач (причіп) отримав суттєві пошкодження, що підтверджується копією акта за фактом ДТП, наданої до позову.

У зв`язку із втратою вантажу, яке було придбане ПрАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА», але не поставленого йому, останній отримав шкоду на суму 13034,52 євро, яка в свою чергу була відшкодована позивачем, як особою, яка за умовами п. 5.2 Договору перевезення і надання експедиційних послуг №31446 від 15.05.2021 несе відповідальність за втрату вантажу.

Так, відповідач-1 відповідно до Договору-Заявки, несе відповідальність перед позивачем, як замовником послуг з міжнародного перевезення вантажу, за повну чи часткову втрату вантажу.

Суд відхиляє сумніви відповідача-1 стосовно достовірності печатки та тексту на Договорі-Заявці, оскільки останнім не спростовано жодними доказами факт того, що ним не укладався цей Договір-Заявка.

Матеріалами справи підтверджується факт оплати позивачем шкоди власнику втраченого вантажу на заявлену ним у позові суму 515334,09 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У зв`язку з тим, що позивач як особа яка за Договором відповідала перед власником вантажу, відшкодувала йому вартість втраченого вантажу, то відповідно позивач в порядку регресу має право звертатися із вимогою щодо відшкодування йому понесених ним витрат за втрачений вантаж до особи, яка взяла перед позивачем відповідальність за перевезення та цілісність вантажу.

Нормами статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Стаття 924 ЦК передбачає принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (ч. 2 ст. 924 ЦК України). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Наведена вище позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №907/603/17.

Матеріалами справи підтверджується, що першочергово відповідальність за перевезення вантажу перед його власником несе позивач на підставі Договору, однак з метою виконання свого обов`язку з перевезення вантажу позивач за Договором-Заявкою залучив до виконання відповідача-1 на якого покладено обов`язок з перевезення вантажу та його цілісності.

Таким чином, у правовідносинах із позивачем щодо перевезення вантажу особою, яка несе відповідальність за його перевезення виступає саме відповідач-1 і саме на нього покладено обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальність за незбереження вантажу.

Разом з тим, відповідачем-1 не доведено, що втрата вантажу сталася не з його вини, як і не доведено, що винним у втраті вантажу є відповідач-2 чи інші особи.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач-2 був експедитором, враховуючи наявність лише договорів оренди транспортних засобів, на підставі яких відповідач-1 взяв в оренду транспортні засоби відповідача-2 для перевезення вантажу, однак ці договірні відносини стосуються виключно оренди транспорту, а не обов`язку відповідача-2 перевезти вантаж.

Оскільки відповідачем-1 не було забезпечено належне виконання умов укладеного між ним та позивачем Договору-Заявки, та вантаж (пиво) вантажоодержувачу доставлений не був, а відповідачем-1 у свою чергу не доведено, що втрата вантажу сталась не з його вини, саме він має відшкодувати позивачу відшкодовану ним власну втраченого вантажу шкоду у сумі 515334,09 грн.

У зв`язку із чим, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі щодо відповідача-1, та відмови щодо відповідача-2.

У свою чергу, відповідач-1 має право звертатися із своїми регресними вимогами щодо стягнення шкоди за втрачений вантаж до відповідача-2 чи іншої особи, у випадку доведення їх вини у втраті такого вантажу.

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судові витрати зі сплати судового відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача-1.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТ ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТ ЛОГІСТИК ІНТЕРНЕШНЛ КОМПАНІ" (м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 11, корпус А, кімната 1115, ідентифікаційний код 43195637) на користь Дочірнього підприємства "ФМ Ложістік Дніпро" (Київська обл., Бориспільський р-н, село Дударків, вул. Незалежності, 2/2, ідентифікаційний код 20071893) 515334 (п`ятсот п`ятнадцять тисяч триста тридцять чотири) грн 09 коп. завданої шкоди та 7730 (сім тисяч сімсот тридцять) грн 03 коп. судового збору.

У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтайм Технікс" відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків