ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р. Справа№ 910/14391/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 18.10.2023 у справі №910/14391/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023

у справі № 910/14391/22 (суддя: Удалова О.Г.)

за позовом TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 93 954,60 євро

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 90 696,96 євро за поставлений за договором № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021, але неоплачений товар та 3 % річних в сумі 3 257,64 євро.

Відповідач проти задоволення позову заперечив пославшись на те, що:

- відповідачем не було порушено умови чинного законодавства, так як позивач здійснив поставку товару з порушенням умов спірного договору;

- оплата за товар є неможливою, оскільки виробником товару є ТОВ «Інтертам» Росія, м. Москва, а наразі зупинено обслуговування банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб, кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти вказаних країн;

- у відповідача відсутня інформація, чи на даний час позивач співпрацює з державою-агресором, у тому числі, чи не здійснює закупівлю товарів виробництва Російської Федерації, тим самим спонсоруючи державу-терориста;

- позивачем не доведено, що внаслідок нездійснення відповідачем оплати за поставлений товар, позивачем були понесені втрати від знецінення євро в Республіці Польща, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних.

Крім того, відповідач послався на порушення позивачем принципу територіальної підсудності, так як:

- по-перше, умовами спірного договору (п. 10.2) встановлено, що усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають з цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладання, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді Запорізької області;

- по-друге, договір укладено Запорізькою атомною електричною станцією, яка є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», а в силу положень ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням,

та, з огляду на вказане, просив передати справу за територіальною підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

У підготовчому засіданні 13.02.2023 судом першої інстанції, серед іншого, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про передачу матеріалів справи за підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Зі змісту ухвали Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 вбачається, що відмовляючи у передачі справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що:

- у ст. 30 ГПК України, якою врегулюванні питання виключної підсудності, не визначено підстав передачі справи за підсудністю у зв`язку з тим, що сторонами в договорі погоджено конкретний суд, при цьому, сторонами в договорі погоджено, що правом, яке регулює цей договір та підлягає застосуванню, є матеріальне та процесуальне право України;

- спори, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням, що є правом позивача, врегульованим ст. 29 ГПК України;

- як зазначено вище, відповідно до ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням відповідача, враховуючи, що відповідачем є саме ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», позивачем реалізовано право на звернення до суду саме за місцезнаходженням останнього

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2023, повний текст якого складений 27.03.2023, у справі № 910/14391/22 позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача присуджено 90 696,96 євро основного боргу, 3 220,36 євро, 1 409,32 євро судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем за спірним договором товару, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача як основного боргу, так і 3 % річних.

Водночас, суд першої інстанції під час перевірки розрахунків позивача щодо нарахування 3 % річних встановив, що вказаний розрахунок є частково невірний, оскільки при проведенні розрахунку позивачем не вірно визначено початок прострочення, оскільки, 3% річних мають бути нараховані за період з 07.10.2021 по 12.12.2022, виходячи з такого:

- строк виконання обов`язку по оплаті має визначатися виходячи з положень ч. 2 ст. 530 ГПК України, а саме у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги;

вимога щодо оплати товару була надіслана 24.09.2021 та отримана відповідачем, що підтверджується його листом від 05.10.2021;

- оскільки листування сторін здійснювалося засобами поштового зв`язку, то вимога була отримана відповідачем з урахуванням поштового пробігу 30.09.2021, а семиденний строк закінчився 06.10.2021, тому прострочення почалося з 07.10.2021.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 14.04.2023 Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2023 апеляційна скарга у справі № 910/14391/22 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2023 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/14391/22 до Північного апеляційного господарського суду та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14391/22.

До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 17.04.2023, надійшли матеріали справи № 910/14391/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду доказу сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення в сумі 81 599,63 грн. та доказу надсилання копії апеляційної скарги позивачу у даній справі - TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia листом з описом вкладення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2023 апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 з доданими до неї документами повернуто Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 13.07.2023 вдруге звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення ухвалено за умов неправильного застосування норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи та порушення норм процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарни апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2023 справу № 910/14391/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Тищенко А.І..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 залишено без руху та надано Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

27.07.2023 від скаржника надійшла відповідна заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 задоволено клопотання Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 до перегляду його у апеляційному порядку, розгляд апеляційної скарги призначено на 18.10.2023 о 13:45 год.

10.10.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

- положення ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право», якими учасникам приватноправових відносин з іноземним елементом надано право укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами, були прийняті після укладення сторонами спірного договору, що свідчить про відсутність підстав для передачі справи за підсудністю до Господарського суду Запорізької області;

- у цій справі відповідачем є саме Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (м. Київ), а не його відокремлений підрозділ, а відтак спір у цій справі має розглядати саме Господарський суд міста Києва;

- відповідач не зазначив в чому полягає причинно-наслідковий зв`язок між фактичними обставинами справи та вставленим мораторієм на виконання зобов`язань кредиторами (стягувачами) у яких є Російська Федерація або особи, які з нею пов`язані;

- будь-які підстави для звільнення відповідача від обов`язку оплатити поставлену продукцію немає;

- вимога про стягнення 3 % річних не суперечить ані умовам спірного договору, ані приписам законодавства,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 500,00 євро.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею, з 14.10.2023 по 24.10.2023 у відрядженні, розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/4175/23 від 12.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14391/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..

Станом на 18.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача основного бору в сумі 90 696,96 євро за поставлений за договором № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021, але неоплачений товар та 3 % річних в сумі 3 257,64 євро.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Відповідно до позовної заяви позивачем є іноземна особа - TVD Spolka z organiczona odpowiedzialnoskia, місцезнаходженням якої є місто Варшава, Польша.

Статтею 366 ГПК України визначено, що підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність справ за участю іноземних осіб може бути визначено за угодою сторін.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначається Законом України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Отже, питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються з урахуванням Закону України «Про міжнародне приватне право»

Так, згідно ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справ судам України. Суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (п. 1 ч. 1 ст. 76).

Відповідно до статті 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами. Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України. Угода про вибір суду не може передбачати зміну виключної підсудності справи з іноземним елементом судам України. Недійсність правочину, складовою частиною якого є угода про вибір суду, не тягне за собою недійсність угоди про вибір суду.

У п. 10.2 договору № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021 сторони погодили, що всі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають з цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладання, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Господарському суді Запорізької області. Правом, яке регулює цей договір та підлягає застосуванню, є матеріальне та процесуальне право України.

Таким чином, підписавши договір, в якому міститься арбітражне застереження, сторони фактично погодились з передбаченим у ньому порядком вирішення спорів, що виникають із договору, що свідчить про вільне волевиявлення сторін.

Позивач зазначає про те, що положення ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» якими учасникам приватноправових відносин з іноземним елементом надано право укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами, були прийняті після укладення сторонами договору № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021, що свідчить про відсутність підстав для передачі справи за підсудністю до Господарського суду Запорізької області;

Колегія суддів вважає такі висновки позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Стаття 215 ЦК України встановлює, що:

- підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1);

- недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2);

- якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

За змістом ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, ЦК України передбачає поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. Так, за ступенем недійсності правочину вони поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов.

Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочини є безспірно нікчемними, якщо усувається оціночність їх сприйняття і абсолютно зрозуміло, що вони вчинені з таким порушенням закону, яке позначається як підстава їх нікчемності, тому ніякого спору виникнути не може. Нікчемний правочин як завідомо недійсний не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.

У свою чергу оспорюваними є правочини, які ЦК України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення.

На відміну від нікчемного оспорюваний правочин на момент вчинення породжує для його сторін цивільні права та обов`язки, тому припускається дійсним. Водночас порушення умов дійсності правочинів в момент вчинення, як вже зазначалося, надає можливість одній зі сторін чи заінтересованій особі звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Тобто якщо правочин не оспорюється, то є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19.

Колегією суддів не встановлено наявність підстав для віднесення п. 10.2 договору № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021 до нікчемних, а відтак, вказаний пункт може бути визнаний лише як оспорюваний, що свідчить про те, що до визнання його недійсним в судовому порядку, з огляду на приписи статті 204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, такий пункт є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки.

З урахуванням вищенаведених правових норм, того, що позивачем у даній справі є іноземна юридична особа, оскільки сторони у договорі № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021 визначили конкретний суд, якому передаються на розгляд спори, що виникають з вказаного договору, всі спори, які виникають з вказаного договору мають розглядатися саме Господарським судом Запорізької області.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про передачу цієї справи на розгляд до Господарського суду Запорізької області, виходив з того, що у ст. 30 ГПК України, якою врегулюванні питання виключної підсудності, не визначено підстав передачі справи за підсудністю у зв`язку з тим, що сторонами в договорі погоджено конкретний суд, при цьому, сторонами в договорі погоджено, що правом, яке регулює цей договір та підлягає застосуванню, є матеріальне та процесуальне право України.

Водночас колегія суддів не може погодитись з вказаної позицією суду першої інстанції та зазначає про те, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, згідно з якими суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За змістом положень ч. 1 ст. 279 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Водночас частина 2 ст. 279 ГПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як встановлено вище, у суді першої інстанції відповідач посилався на порушення позивачем принципу територіальної підсудності, в тому числі і з огляду на положення п. 10.2 договору № 53-121-01-21-10481 від 21.07.2021, та, з огляду на вказане, просив передати справу за територіальною підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а відтак, рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 підлягає скасуванню, а справа № 910/14391/22 передачі за підсудністю на розгляд до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4).

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що, з огляду на передачу справи за підсудністю, спір сторін по суті у цьому судовому провадженні судом апеляційної інстанції не розглядається, а відтак відповідні доводи сторін колегією суддів не досліджуються.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольняється частково.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 у справі № 910/14391/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2023 у справі № 910/4024/23 скасувати.

3. Справу № 910/14391/22 передати за підсудністю на розгляд до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 18.10.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко