РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.09.2023Справа № 910/9021/23

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/9021/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза Вітрів"

про стягнення 941 560,41 грн

Представники сторін:

від позивача: Дзюбенко С.М.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" звернулося через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза Вітрів" про стягнення 941 560,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором, укладеного 01.09.2020 між ТОВ "Аерохендлінг" та ТОВ "Авіаційна компанія "Роза Вітрів" у формі Додатку В 1.0 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування в редакції січня 2013 року, в частині оплати наданих позивачем у січні 2022 року послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 633 824,89 грн, за прострочення сплати якої додатково нараховані пеня в сумі 98 633,57 грн, інфляційні втрати - 189 939,97 грн та 3% річних у сумі 25 161,98 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

03.07.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує повністю.

12.07.2023 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли відповідь на відзив та заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивачем визначено ціну позову - 2 403 149,21 грн, у тому числі: 1 620 272,36 гривень основного боргу; 256 454,83 гривень пені; 475 026,80 гривень інфляційних втрат та 66 390,14 гривень трьох процентів річних.

Розглянувши заяву позивача про зміну предмету позову, враховуючи, що остання подана у встановлений процесуальним законом строк та з дотриманням приписів ст. 46 ГПК України, суд дійшов висновку про прийняття її до розгляду та подальше вирішення спору в межах нової ціни позовних вимог, визначеної позивачем в розмірі 2 403 149,21 грн.

Приписами п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки внаслідок зміни позивачем предмету позовних вимог та визначення ціни позову в розмірі 2 403 149,21 грн, дана справа перестала відповідати критеріям малозначної справи та підлягає вирішенню за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2023 постановлено розгляд справи №910/9021/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження; замінено розгляд справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання по справі № 910/9021/23 на 17.08.2023.

25.07.2023 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та на заяву про зміну предмету позову у справі № 910/9021/23.

11.08.2023 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання у порядку, передбаченому статтею 82 ГПК України, про огляд місця збереження даних в мережі Інтернет, а саме - електронної пошти ТОВ «Аерохендлінг» з метою встановлення та фіксування їх змісту, а саме: змісту електронних листів, що знаходяться у корпоративній електронній пошті ТОВ «Аерохендлінг», у яких рахунки на оплату від 23.01.2022 № 96, від 15.01.2022 № 60, від 30.01.2022 № 117 та від 31.01.2022 № 142, а також додані до них акти та звіти про надані послуги, надсилалися на адресу відповідача, в тому числі вкладення до таких листів та адреси електронної пошти, на які ці листи надсилалися.

Також, 11.08.2023 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

Присутній у судовому засіданні 17.08.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити клопотання про огляд доказів у місці їх збереження.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подав.

Суд задовольнив клопотання позивача та у судовому засіданні здійснив огляд місця збереження даних в мережі Інтернет, а саме - електронної пошти ТОВ «Аерохендлінг», з якої встановив зміст електронних листів та доданих до них рахунків на оплату від 23.01.2022 № 96, від 15.01.2022 № 60, від 30.01.2022 № 117, від 31.01.2022 № 142, а також актів та звітів про надані послуги, що надсилалися на електронну адресу відповідача.

Враховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін та оскільки у підготовчому засіданні 17.08.2023 вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснені усі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.09.2023.

14.09.2023 через систему "Електронний суд" до Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

Присутній у судовому засіданні 14.09.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав з посиланням на обставини, наведені у позовній заяві та з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив, про місце, час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, на підставі ч. 2 ст.207 ГПК України, залишив без розгляду клопотання відповідача про долучення доказів, як таке, що подано з пропуском строку на стадії судового розгляду.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 14.09.2023, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

01.09.2020 між ТОВ «Аерохендлінг» та ТОВ "Авіаційна компанія "Роза Вітрів" (надалі - Авіакомпанія) укладено договір у формі Додатку В 1.1 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування в редакції січня 2013 року (далі - Додаток В).

Відповідно до параграфів 1 та 2 Додатку В, ТОВ «Аерохендлінг» надає Авіакомпанії послуги з наземного обслуговування та додаткові послуги, визначені Додатком В, а Авіакомпанія оплачує надані послуги.

Як передбачено п.8.1 параграфу 8 Додатку В він набирає чинності з 01.09.2020 та діє до 31.12.2021.

Згідно з п.8.2 параграфу 8 Додатку В, у разі якщо за 30 днів до закінчення терміну дії Додатку В жодна зі сторін не повідомить у письмовому вигляді іншу сторону про своє рішення не продовжувати строк дії Додатку В, Додаток В вважається продовженим на таких самих умовах на кожний наступний рік.

В силу приписів п.8.2 параграфу 8 Додатку В він є чинним, оскільки жодна із сторін не повідомила письмова про рішення не продовжувати Додаток В.

Відповідно до п. 7.1 параграфу 7 Додатку В, незважаючи на положення під-Статті 7.1 Основної угоди, розрахунки за надані послуги з наземного обслуговування здійснюються у національній валюті України за курсом Національного банку України на дату виставлення рахунку. ТОВ «Аерохендлінг» виставляє Авіакомпанії рахунки за надані послуги один раз на місяць, до 10-го чиста місяця, що слідує за звітним. Відповідна сума оплачується Авіакомпанією протягом 15 календарних днів з дати одержання рахунку та акту наданих послуг від ТОВ «Аерохендлінг» на електронну адресу Авіакомпанії: ІНФОРМАЦІЯ_1 або згідно поштового повідомлення, штампу або відмітки про одержання повноважною особою Авіакомпанії за адресою: 04071, Україна, м. Київ, вул. Щекавицька, 30/39, офіс 12.

Як визначено п.7.5 параграфу 7 Додатку В рахунки виставляються ТОВ «Аерохендлінг» на підставі карток з наземного обслуговування рейсів Авіакомпанії в аеропорту «Бориспіль», підписаних повноважними представниками сторін. Під кожен рахунок ТОВ «Аерохендлінг» надає звіт про надані послуги із зазначенням номеру і дати рейсу, бортового номеру повітряного судна та обсягу наданих послуг.

Відповідно до п. 7.6 параграфу 7 Додатку В у випадку несвоєчасної оплати рахунків за надані послуги, ТОВ «Аерохендлінг» має право нарахувати Авіакомпанії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, упродовж січня 2022 року, ТОВ «Аерохендлінг» надав Авіакомпанії послуги, визначені Додатком В, що підтверджується картами з наземного обслуговування рейсів Авіакомпанії в аеропорту «Бориспіль», долученими до матеріалів справи.

На виконання п.7.1 та п.7.5 параграфу 7 Додатку В, ТОВ «Аерохендлінг» на підставі карт про наземне обслуговування сформувало та направило на електронну пошту відповідача рахунки на оплату, акти надання послуг та відомості про надані послуги, у тому числі:

1) Рахунок на оплату № 60 від 15.01.2022 (надання послуг за 01-15 січня 2022 року на суму 176 207,06 грн., в тому числі ПДВ), Акт надання послуг № 24 від 15.01.2022 та Відомість обліку за 01.01.2022-15.01.2022.

2) Рахунок на оплату № 117 від 30.01.2022 (надання послуг за 29-30 січня 2022 року на суму 432 894,81 грн., в тому числі ПДВ), Акт надання послуг № 82 від 30.01.2022 та Відомість обліку за 29.01.2022-30.01.2022.

3) Рахунок на оплату № 142 від 31.01.2022 (надання послуг за 16-31 січня 2022 року на суму 377 345,60 грн., в тому числі ПДВ), Акт надання послуг № 83 від 31.01.2022 та Відомість обліку за 16.01.2022-30.01.2022.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати наданих послуг, ТОВ «Аерохендлінг» 31.01.2023 надіслало на адресу Авіакомпанії претензію від 17.01.2023 № 01-12-12. Разом із вказаною претензією на адресу Авіакомпанії повторно надіслано вказані вище рахунки на оплату, акти надання послуг та відомості обліку, які отримані відповідачем 08.02.2023.

31.05.2023 Товариство також надіслало на адресу Авіакомпанії лист від 25.05.2023 № 01-12/99 із вимогою щодо погашення заборгованості та повторно надіслало рахунки на оплату, акти наданих послуг та відомості обліку послуг, в тому числі відносно тих послуг, стягнення заборгованості за які є предметом цієї заяви. Лист Товариства від 25.05.2023 № 01-12/99 та докази його надіслання долучені до матеріалів справи.

Відповідач всі вимоги позивача про сплату заборгованості залишив без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг за вказаними вище рахунками, це призвело до виникнення заборгованості у сумі 1 620 272,36 гривень основного боргу; за прострочення сплати якої додатково нараховані 256 454,83 гривень пені; 475 026,80 гривень інфляційних втрат, 66 390,14 гривень трьох процентів річних, і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач не визнав заявленої до стягнення суми заборгованості за договором, оскільки вважає, що направлення претензії, рахунків на оплату та актів надання послуг на юридичну адресу Авіакомпанії не є належним доказом виконання умов договору. При цьому, виникнення обов`язку з оплати послуг виникає у Авіакомпанії лише після отримання оригіналів рахунків та актів наданих послуг, докази чого в матеріалах справи відсутні. Також відповідач має право на збільшення строку оплати рахунків у період зимової навігації до 30 днів. Серед іншого відповідач зазначає, що пеня нарахована позивачем без урахування приписів ч. 6 ст. 232 ГК України та спеціального строку позовної давності. Крім того, відповідач просить врахувати виникнення форс-мажорних обставин у нього з 24.02.2022 та зменшити розмір пені.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався наступними обставинами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінськогосподарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч.1 ст.174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Додаток В, з огляду на встановлений ст.204 ЦК України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні ст.11 ЦК України, для виникнення у ТОВ «Аерохендлінг» та ТОВ "Авіаційна компанія "Роза Вітрів" взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням погодженого у п.7.1 параграфу 7 Додатку В порядку розрахунків, зобов`язання з оплати наданих послуг мало бути виконане відповідачем протягом 15 календарних днів з дати отримання рахунків на оплату.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом, на виконання п.7.1 та п.7.5 параграфу 7 Додатку В позивач сформував та направив на електронну пошту відповідача рахунки на оплату, акти надання послуг та відомості про надані послуги, у тому числі:

1) Рахунок на оплату № 60 від 15.01.2022 (надання послуг за 01-15 січня 2022 року на суму 176 207,06 грн., в тому числі ПДВ), Акт надання послуг № 24 від 15.01.2022 та Відомість обліку за 01.01.2022-15.01.2022.

2) Рахунок на оплату № 117 від 30.01.2022 (надання послуг за 29-30 січня 2022 року на суму 432 894,81 грн., в тому числі ПДВ), Акт надання послуг № 82 від 30.01.2022 та Відомість обліку за 29.01.2022-30.01.2022.

3) Рахунок на оплату № 142 від 31.01.2022 (надання послуг за 16-31 січня 2022 року на суму 377 345,60 грн., в тому числі ПДВ), Акт надання послуг № 83 від 31.01.2022 та Відомість обліку за 16.01.2022-30.01.2022.

У судовому засіданні 17.08.2023 суд здійснив огляд місця збереження даних в мережі Інтернет, а саме - електронної пошти ТОВ «Аерохендлінг», з якої встановив зміст електронних листів та доданих до них рахунків на оплату від 23.01.2022 № 96, від 15.01.2022 № 60, від 30.01.2022 № 117, від 31.01.2022 № 142, а також актів та звітів про надані послуги, що надсилалися на електронну адресу відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати наданих послуг, позивач 31.01.2023 надіслав на юридичну адресу відповідача: 04071, м. Київ, вул. Волоська, буд. 50/38, офіс 134, претензію від 17.01.2023 за № 01-12-12 разом із вказаними вище рахунками на оплату, актами надання послуг та відомостями обліку. Вказана претензія була отримана відповідачем 08.02.2023.

Також додатково 31.05.2023 позивач надіслав на адресу відповідача: м. Київ, вул. Щекавицька, 30/39, офіс 12, яка вказана у п.7.5 параграфу 7 Додатку В, лист від 25.05.2023 за № 01-12/99 із вимогою щодо погашення заборгованості та рахунками на оплату, актами наданих послуг та відомостями обліку послуг, в тому числі відносно тих послуг, стягнення заборгованості за якими не є предметом цієї заяви.

Водночас, відповідачем до матеріалів справи не додано жодних належних та допустимих доказів, відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які спростовують докази позивача, надані, як на підтвердження виникнення заборгованості, так і доказів їх надіслання на адреси Авіакомпанії.

Частина 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст. 193 ГК України). Аналогічні положення містяться в ст.526 ЦК України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Отже, відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих послуг, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 1 620 272,36 грн суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.6 параграфу 7 Додатку В у випадку несвоєчасної оплати рахунків подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Як встановлено судом вище, відповідач обов`язку зі сплати грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань та відповідно є підставою для застосування встановленої п. 7.6 параграфу 7 Додатку В відповідальності у вигляді нарахування пені.

Суд, перевіривши розрахунок пені за кожним рахунком на оплату окремо, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, дійшов висновку, що позивачем здійснено розрахунок пені з урахуванням умов оплати, визначених п. 7.6 параграфу 7 Додатку В та положень ч. 6 ст.232 ГК України.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, з-поміж іншого, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Поряд з цим, відповідно до пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в силу приписів яких: - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Оскільки зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг виникли у період дії карантину, що діяв з 11.03.2020 по 30.06.2023, та продовжують існувати в період дії воєнного стану, який діє з 24.02.2022 та по цей час, строк спеціальної позовної давності щодо стягнення пені є продовженим та на дату подачі позову не сплив, що виключає його застосування за заявою відповідача.

Щодо зменшення розміру пені, судом враховане наступне.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на нарахування неустойки виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 Цивільного кодексу України.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення суми, а також доводили його скрутне матеріальне становище на день вирішення спору.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення пені, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 256 454,83 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат і 3% річних за визначені позивачем періоди, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Водночас, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо звільнення від відповідальності, у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, відхиляються судом, з огляду на таке.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань. Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Одночасно, відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором у формі Додатку В 1.0 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування в редакції січня 2013 року, в частині оплати наданих позивачем у січні 2022 року послуг, належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза Вітрів"

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна компанія "Роза Вітрів" (04071, м. Київ, вул. Волоська, 50/38, офіс 134; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (08301, Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7, Міжнародний аеропорт «Бориспіль»; ) 1 620 272 грн 36 коп. - заборгованості, 256 454 грн 83 коп. - пені, 475 026 грн 80 коп. - інфляційних втрат, 66 390 грн 14 коп. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 31 662 грн 48 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.10.2023.

Суддя А.І. Привалов