ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Справа№ 910/5865/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергобудконсалт»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 (повний текст складено 27.06.2023)

у справі № 910/5865/23 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луч»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергобудконсалт»

про стягнення 185 625,08 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луч» (далі - ТОВ «Луч») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило сятгнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергобудконсалт» (далі - ТОВ «Енергобудконсалт») 185 625,08 грн, з яких 121 276,51 грн заборгованості, 48 012,21 грн пені, 2 881,00 грн 3% річних та 13 455,36 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Луч» посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №05/11/21 від 05.11.2021 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Енергобудконсалт» на користь ТОВ «Луч» 121 276,51 грн заборгованості, 30 568,33 грн пені, 2 881,00 грн 3% річних, 13 455,36 грн інфляційних втрат та 2 522,72 грн судового збору.

Встановивши, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання за договором підтверджується матеріалами справи і доказів сплати боргу в повному обсязі відповідач не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення з відповідача 121 276,51 грн заборгованості. Суд також зазначив, що та обставина, що судовим наказом Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/12081/22 з відповідача було стягнуто заборгованість за Договором в розмірі 121 276,51 грн, не є підставою для відмови в позові, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2023 у справі №910/12081/22 було вирішено питання про поворот виконання цього судового наказу.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд дійшов висновку що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 2 881,00 грн 3% річних та 13 455,36 грн інфляційних втрат. Суд встановив, що позивач не врахував положення ч. 6 ст. 232 ГК України щодо шестимісячного періоду нарахування пені, а тому задовольнив відповідні вимоги частково та присудив до стягнення з відповідача 30 568,33 грн пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2023, ТОВ «Енергобудконсалт» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник вважає, що після 31.03.2022 у зв`язку із закінченням строку дії договору поставка товару відбувалась у позадоговірному порядку.

Крім того, апелянт вважає, що право позивача не порушено, оскільки грошові кошти за товар були стягнуті у виконавчому провадженні №7073152, відкритому на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №910/12081/22. На думку скаржника, грошові кошти будуть стягнуті з нього повторно, оскільки ТОВ «Луч» ухиляється від виконання повороту виконання вказаного наказу.

Позиції учасників справи.

ТОВ «Луч» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5865/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «Енергобудконсалт» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 до надходження матеріалів справи №910/5865/23.

07.08.2023 матеріали справи №910/5865/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 поновлено ТОВ апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Енергобудконсалт» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/5865/23. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/5865/23 до закінчення його перегляду у суді апеляційної інстанції. Роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О. судді Алданова С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Енергобудконсалт» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/5865/23 до провадження у визначеному складі суду. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

05.11.2021 ТОВ «Луч» (постачальник) та ТОВ «Енергобудконсалт» (замовник) уклали договір поставки №05/11/21 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується виготовити та поставити, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити на умовах договору продукцію у номенклатурі, кількості, за цінами, зазначеними у специфікаціях до договору, які є його невід`ємними частинами.

Згідно з п. п. 2.1-2.3 договору ціна за одиницю продукції, а також загальна сума продукції зазначаються у специфікаціях до договору. Загальна вартість договору визначається як загальна вартість оформлених специфікацій. Порядок оплати продукції за договором узгоджується у Специфікаціях.

Поставка продукції замовнику проводиться у строки, зазначені у специфікаціях, за умови здійснення замовником оплати продукції у порядку, обумовленому у специфікаціях. У разі прострочення замовником виконання зобов`язань щодо внесення авансових платежів у порядку, узгодженому у специфікаціях, строки виготовлення та поставки продукції пропорційно відтерміновуються. Базисні умови поставки продукції обумовлюються у специфікаціях (п. п. 3.1, 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору датою поставки продукції (партії продукції) та переходу права власності, а також ризиків втрати чи пошкодження продукції є дата, зазначена у видатковій накладній.

За несвоєчасну оплату продукції замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки упродовж всього періоду прострочення (п. 6.1 договору).

За умовами п. п. 7.1-7.3 договору кожна із сторін звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків за договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажору), наприклад: стихійні лиха, воєнні дії, страйки, масові заворушення, дії органів державної влади, які роблять неможливим виконання договору, будь-які інші обставини поза розумним контролем сторін, що перешкоджають виконанню договору. Строк виконання обов`язків за договором продовжується на час дії вищенаведених обставин непереборної сили за умови, що сторона, для якої настав форс-мажор, у триденний строк з моменту настання цих обставин повідомила іншу сторону про настання форс-мажорних обставин. Підтвердженням настання форс-мажорних обставин та строку їх дії є акт Торгово-промислової палати України.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками та діє до 31.03.2022, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання сторонами обов`язків за цим договором. Припинення дії договору не звільняє сторони від відповідальності за не виконання чи неналежне виконання договору (п. п. 9.11, 9.12 договору).

У Специфікаціях №1 від 05.11.2021, №2 від 08.11.2021, №3 від 15.11.2021, №4 від 17.11.2021, №5 від 16.12.2021, №6 від 26.11.2021, №7 від 17.01.2022, №8 від 31.01.2022, №10 від 15.12.2021, №11 від 15.12.2021, №12 (коригування) від 03.06.2022, №14 від 08.02.2022, №15 від 20.05.2022, №16 від 26.05.2022 сторони узгодили асортимент товару, його кількість, вартість, умови оплати, умови і строк поставки.

Зокрема, продукція оплачується на умовах 100% попередньої оплати.

ТОВ «Луч» зазначає, що на виконання свого зобов`язання за договором відвантажило на користь відповідача продукцію на загальну суму 3 297 832,71 грн згідно з видатковими накладними:

№42 від 07.12.2021 на суму 231 402,24 грн,

№46 від 16.12.2021 на суму 464 864,40 грн,

№45 від 13.12.2021 на суму 14 904,00 грн,

№49 від 24.12.2021 на суму 363 444,00 грн,

№7 від 31.01.2022 на суму 188 784,00 грн,

№43 від 10.12.2021 на суму 596 372,40 грн,

№1 від 06.01.2022 на суму 624 203,52 грн,

№2 від 06.01.2022 на суму 113 400,00 грн,

№4 від 17.01.2022 на суму 17 280,00 грн,

№6 від 31.01.2022 на суму 182 664,00 грн,

№50 від 24.12.2021 на суму 19 440,00 грн,

№19 від 22.06.2022 на суму 39 168,00 грн,

№11 від 03.06.2022 на суму 40 044,65 грн,

№17 від 03.06.2022 на суму 19 569,66 грн,

№22 від 29.06.2022 на суму 80 712,00 грн,

№48 від 23.12.2021 на суму 82 285,84 грн,

№14 від 19.04.2022 на суму 55 080,00 грн,

№20 від 24.06.2022 на суму 46 494,00 грн,

№21 від 29.06.2022 на суму 117 720,00 грн.

Отриманий від позивача товар відповідач оплатив частково у сумі 3 176 556,20 грн, у зв`язку з чим за ним (відповідачем) обліковується заборгованість в розмірі 121 276,51 грн.

14.11.2022 Господарський суд міста Києва видав судовий наказ у справі №910/12081/22 про стягнення з ТОВ «Енергобудконсалт» на користь ТОВ «Луч» 121 276,51 грн боргу, 21 929,45 грн пені, 1 305,80 грн 3% річних, 4 538,22 грн інфляційних втрат та 248,10 грн судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2023 у справі №910/12081/22 поновлено ТОВ «Енергобудконсалт» строк для подання заяви про скасування судового наказу, скасовано судовий наказ Господарського суду міста Києва №910/12081/22 від 14.11.2022, виданий за заявою ТОВ «Луч». Вказаною ухвалою також задоволено клопотання ТОВ «Енергобудконсалт» про поворот виконання судового наказу Господарського суду міста Києва №910/12081/22 від 14.11.2022. В поворот виконання судового наказу Господарського суду міста Києва №910/12081/22 від 14.11.2022 стягнуто з ТОВ «Луч» на користь ТОВ «Енергобудконсалт» 121 276,51 грн боргу, 21 929,45 грн пені, 1 305,80 грн 3% річних, 4 538,22 грн інфляційних втрат та 248,10 грн судового збору.

Посилаючись на те, що ТОВ «Енергобудконсалт» не розрахувалось з ним за поставлену продукцію, ТОВ «Луч» звернулось з цим позовом та просить стягнути з ТОВ «Енергобудконсалт» на свою користь 121 276,51 грн заборгованості, 48 012,21 грн пені, 2 881,00 грн 3% річних та 13 455,36 грн інфляційних втрат.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Частиною 1 ст. 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Щодо вимог про стягнення основного боргу.

Суд встановив, що ТОВ «Луч» та ТОВ «Енергобудконсалт», на виконання якого ТОВ «Луч» відвантажило ТОВ «Енергобудконсалт» продукцію на загальну суму 3 297 832,71 грн, яку останній оплатив частково у сумі 3 176 556,20 грн.

Таким чином, неоплаченою відповідачем лишилась поставлена позивачем продукція на суму 121 276,51 грн.

Господарський суд надав належну оцінку доводам відповідача про те, що оскільки строк дії договору закінчився 31.03.2022, поставка продукції після цієї дати відбувалась не на виконання його умов. Суд правомірно зазначив, що видаткові накладні містять посилання на договір, а обсяги постачання відповідають погодженим сторонам специфікаціям, які в силу п. 1.1 договору є його невід`ємними частинами.

Суд також доцільно зауважив, що чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Тобто зобов`язання, не виконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Накладні, за якими відбулась поставка за договором, відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», будь-які істотні недоліки у них відсутні, а тому ці накладні є належними доказами на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Враховуючи узгодження сторонами у специфікаціях оплати продукції на умовах 100% попередньої оплати, строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Колегія суддів з огляду на доводи апеляційної скарги також зазначає, що приймаючи після 31.03.2022 товар за видатковими накладними, відповідач був обізнаний, що приймає товар саме за умовами цього договору. Наведеним також спростовуються доводи скаржника про те, що поставка товарів на підставі видаткових накладних, копії яких надані позивачем, здійснювалась не за договором.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

За визначенням ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань (ст. 546 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

У п. 6.1 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату продукції замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки упродовж всього періоду прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Штрафні санкції нараховуються упродовж шести місяців саме від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не передбачено умовами договору (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи, що в укладених сторонами специфікаціях не визначено строк для здійснення відповідачем попередньої оплати, суд, з урахуванням припису ч. 1 ст. 692 ЦК України, яким визначено обов`язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а також зважаючи на те, що умови договору не забороняють зарахувати поточні платежі в рахунок погашення існуючої заборгованості, вважає обґрунтованим здійснення позивачем розрахунку пені починаючи з 30.06.2022, тобто наступного дня після прийняття відповідачем останньої партії продукції.

Господарський суд першої інстанції надав належну оцінку доводам відповідача про дію форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим відповідач не несе та не може нести жодної відповідальності.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Зазначаючи про наявність обставин непереборної сили, відповідач не надав доказів повідомлення позивача по неможливість виконання своїх договірних зобов`язань, як це визначено у п. 7.2 Договору.

Суд зазначив, що за загальним правилом неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Частина 2 ст. 218 ГК України також містить визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За визначенням пп. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 №40(3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Непереборна сила (форс-мажорна обставина) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

При цьому сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Відповідач вважає, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України настали форс-мажорні обставини, які засвідчені Торгово-промисловою палатою України листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 в справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідач не надав належних та допустимих у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за договором, як і не довів причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а тому доводи відповідача про неможливість виконання зобов`язань через вплив обставин непереборної сили та відсутність підстав для притягнення його до цивільно-правової відповідальності суд не може визнати обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач не врахував положення ч. 6 ст. 232 ГК України щодо шестимісячного періоду нарахування пені, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 30 568,33 грн пені.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, апеляційний суд встановив, що їх розрахунок є арифметично правильним, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню в заявленому до стягнення розмірі.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо коштів, стягнутих на виконання судового наказу Господарського суду міста Києва від 14.11.2022 у справі № 910/12081/22, суд зазначає таке.

Стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 121 276,51 грн не є підставою для відмови в позові, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2023 у справі №910/12081/22 було вирішено питання про поворот виконання вказаного судового наказу.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2011 №3-рп/2011 поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.

Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергобудконсалт» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/5865/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2023 у справі №910/5865/23 залишити без змін.

Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Справу №910/5865/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова