СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
16 жовтня 2023 року м. Харків Справа №922/1976/23
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.
за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,
за участю представників:
від позивача не з`явився,
від відповідача Десятерик В.В., Симбірцев Є.В.,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Новаагро», м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький хлібокомбінат», м.Кременчук, Полтавська область,
про стягнення коштів, -
За результатами розгляду апеляційної скарги Східним апеляційним господарським судом (колегія суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.) прийнято постанову від 19.09.2023, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький хлібокомбінат» залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Харківської області від 24.07.2023 у справі №922/1976/23 залишено без змін.
Відповідно до ч.3 ст.245 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
До судового засідання Східного апеляційного господарського суду 16.10.2023 представники позивача не з`явились, просили провести судове засідання без їх участі.
З огляду на зазначене клопотання представників позивача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у цьому судовому засіданні.
Присутні представники відповідача заперечили проти заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача, просили зменшити розмір судових витрат до 8 000,00 грн.
Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1-3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України докази розміру судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що орієнтовний (попередній) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення Господарського суду Харківської області від 24.07.2023 по справі №922/1976/23 становить 40 000, 00 грн та просив надати позивачу строк протягом 5 (п`яти) днів з моменту винесення постанови для подання доказів понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи у апеляційному провадженні.
Як вбачається з матеріалів справи, заява про ухвалення додаткового рішення була подана через систему «Електронний суд» до Східного апеляційного господарського суду 25.09.2023, тобто в межах встановленого законодавством строку.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
В підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду апеляційної інстанції:
- Договір №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020;
- Додаткову угоду від 30.06.2021 до Договору №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020;
- Додаткову угоду від 30.06.2022 до Договору №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020;
- Додаткову угоду від 30.06.2023 до Договору №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020;
- Додаткову угоду №б/н від 22.08.2023 до Договору №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020;
- Додаткову угоду від 23.08.2023 за Договором №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020;
- акт приймання передачі наданих послуг від 22.09.2023 за Договором №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020.
Відповідно до п. 1.1. Договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором.
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що вартість послуг визначається відповідно до затраченого часу. Розрахунковий час надання послуг встановлений в Додатку 1 до Договору, що є невід`ємною частиною Договору. Ціна однієї години затраченого часу на надання послуги дорівнює розміру однієї мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, що визначається відповідно до закону на 01 січня року в якому надаються послуги. Загальна сума послуг визначається сторонами в акті наданих послуг.
Згідно з п.4.4 Договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт наданих послуг, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується перелік наданої Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги та її вартість.
Надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги за Договором здійснюється на підставі додаткових угод до Договору та/або за письмовим та/або за усним дорученням Клієнта.
На виконання умов Договору між сторонами укладена Додаткова угода №б/н від 22.08.2023 до Договору №2/ТБ про надання правової допомоги від 04.05.2020.
Вказаною Додатковою угодою визначено, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати такі послуги:
1) складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» у справі №922/1976/23 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.07.2023, а також інші процесуальні документи, пов`язані з апеляційним провадженням по справі №922/1976/23;
2) супроводжувати справу у Східному апеляційному господарському суді.
Відповідно до акту приймання передачі наданих послуг від 22.09.2023 за Договором вартість послуг адвокатського об`єднання склала:
- складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ» у справі №922/1976/23 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.07.2023, коефіцієнт х2, витрачено 1 год 50 хв, вартість 24 500,00 грн;
- участь в судових засіданнях по справі №922/1976/23 з урахуванням часу очікування на початок судового засідання (одне судове засідання), коефіцієнт х2, витрачено 1 год 10 хв, вартість 15 500,00 грн.
В обґрунтування вказаної заяви відповідач зазначає, що вартість складання та подання відзиву 24 500 грн є неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданої послуги та часом, необхідним для надання відповідної послуги; апеляційна скарга складена лише на 3-х аркушах, жодних нових аргументів, відмінних від тих, що були заявлені в суді першої інстанції, не містить. Також апелянт вважає, що вартість участі в одному судовому засіданні 15 500 грн. є неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданої послуги та часом, необхідним для надання відповідної послуги. Стягнення штрафних санкцій, відсотків річних, інфляційних втрат за договором поставки є типовою, нескладною справою. При цьому, як вбачається з Протоколу судового засідання в режимі конференції, судове засідання розпочалося о 12:28:22, а закінчилося о 12:59:05, тобто судове засідання тривало 31 хвилину, а не 1 год. 10 хв. як зазначив представник Позивача. Також представник відповідача зазначає, що позиція позивача під час апеляційного перегляду не змінилася, вона повністю відповідає позиції, яка була заявлена під час розгляду справи в суді першої інстанції. Жодних нових аргументів Позивачем не було заявлено, доказів додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано. Відповідач вважає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн. покладає на нього надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу судових витрат та вважає, що у даному випадку співмірним є стягнення 8 000 (восьми тисяч) гривень.
Згідно з частинами 3-5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6,7,9 статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. За таких обставин, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши надані представником ТОВ «Торговий будинок «Новаагро» докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду апеляційним судом справи, враховуючи клопотання представника ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає, що предмет спору у даній справі та зміст позовних вимог не охоплюють значну кількість обставин та фактів, які підлягають ретельному дослідженню, вказана справа не містить завеликий об`єм документів, не передбачає здійснення складних розрахунків тощо.
Отже, колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат за надані послуги, з огляду на тривалість судового засідання та незмінність правової позиції сторін у суді першої та апеляційної інстанції, не відповідає в повній мірі критерію розумності та співмірності.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 15.11.2023 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 27.07.2023 №3275-ІХ).
Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.244 ГПК України.
З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст.ст.129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -
Заяву представника ТОВ «Торговий будинок «Новаагро» адвоката Чоломбитько Ю.О. про ухвалення додаткового рішення по справі №922/1976/23 про стягнення судових витрат - задовольнити частково.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткової постанови складено 18.10.2023.
Головуючий суддя Р.А. Гетьман
Суддя О.І. Склярук
Суддя В.С. Хачатрян