ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" жовтня 2023 р. м. Вінниця Cправа № 902/1051/23

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Замятіної Наталії Альбертівни, АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гервін", просп. Космонавтів, 30А, 4-й поверх, м. Вінниця, 21021, код - 13315739

про стягнення 155 265,03 грн

за участю представників:

позивачу: Євич Олена Степанівна

відповідачу: Стеценко Юрій Володимирович

В С Т А Н О В И В :

08.08.2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/нвід 05.08.2023 року) (вх.канц. № 1055 від 08.08.2023 року) Фізичної особи-підприємця Замятіної Наталії Альбертівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гервін" про стягнення 155 265,03 грн заборгованості з яких, 108 000,00 грн основного боргу, 9 396,98 грн інфляційних втрат, 2 876,05 грн 3% річних, 34 992,00 грн пені за договором на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року.

Ухвалою суду від 14.08.2023 року відкрито провадження у справі № 902/1051/23 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.09.2023 року.

28.08.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 01/215 від 22.08.2023 року.

13.09.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява (б/н від 13.09.2023 року) про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній повідомляє про сплату відповідачем 108 000,00 грн основного боргу. В зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 9 396,98 грн інфляційних втрат, 2 876,05 грн 3% річних та 34 992,00 грн пені.

У судовому засіданні 14.09.2023 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 27.09.2023 року, на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

27.09.2023 року на електронну адресу суду від від представника позивача надійшла відповідь на відзив (б/н від 26.09.2023 року).

В судовому засіданні 27.09.2023 року судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 10.10.2023 року.

Ухвалою суду від 29.09.2023 року забезпечено участь представника позивача Стеценка Ю.В. в режимі відеоконференції.

10.10.2023 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (б/н від 10.10.2023 року).

10.10.2023 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (б/н від 06.10.2023 року).

В судовому засіданні 10.10.2023 року прийняли участь представники позивача та відповідача, які підтримали раніше висловлені позиції у процесуальних заявах по суті спору.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на укладення між Фізичною особою-підприємцем Замятіною Наталією Альбертівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гервін" договору на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року.

У зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Гервін" умов договору на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року, в частині оплати виконаних робіт, утворилась заборгованість.

Враховуючи викладене, Фізична особа-підприємець Замятіна Н.А. звернулась з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гервін" 108 000,00 грн основного боргу, 9 396,98 грн інфляційних втрат, 2 876,05 грн 3% річних, 34 992,00 грн пені за договором на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволені позову зазначаючи про те, що 03.06.2022 року між Замовником та Виконавцем було укладено Додаткову угоду № 36 до Договору №13.24-04-20 на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку від 10.04.2020 року, відповідно до умов якої Виконавець зобов`язався своїми силами та засобами виконати роботи/послуги на об`єкті UА5999, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Синяк, вул. Овчаренко, 4, а саме: 1.1.10. Існуюча споруда (труби, щогли та башти інших операторів) загальною вартістю 108 000,00 грн.

Зважаючи на відсутність необхідності в переданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Гервін" матеріалах, обладнанні та засобах для виконання Робіт на базовій станції UА5999, представники Виконавця передали їх певну частину Замовнику.

04.08.2022 року між Замовником та Виконавцем було підписано Акт приймання-передачі виконаних Робіт до Додаткової угоди № 36 від 03.06.2022 року до Договору №13.24-04-20 від 10.04.2020 року, яким Замовник підтвердив факт виконання Робіт Виконавцем по базовій станції UА5999 Київська обл., Вишгородський р-н, с. Синяк, вул. Овчаренко, 4, загальною вартістю 108 000,00 грн.

Доповідною запискою датованою 04.08.2022 року проінформовано ТОВ "Гервін", що виконавцем ФОП Замятіна Н.А. виконано роботи по будівництву базової станції ПрАТ "Київстар" UА5999 згідно Додаткової угоди № 36 від 03.06.2022 року із зазначенням, що роботи виконано в повному обсязі, базова станція передана в інтеграцію. При цьому, Виконавцем робіт ФОП Замятіна Н.А. не повернуто на склад наступне обладнання, а саме Шкаф Outdoor 1069x800x1042, три антени ТDQ-172720DЕІ та три блоки RRU 5904 та запропоновано не оплачувати роботи до повернення обладнання.

Відтак, Замовник затримав кінцевий розрахунок за Додатковою угодою.

15.05.2023 року Виконавцем ФОП Замятіною Н.А. на виконання робіт по будівництву базової станції ПрАТ "Київстар" UА5999 згідно Додаткової угоди № 36 від 03.06.2022 року повернуто на склад наступне обладнання, а саме Шкаф Outdoor 1069x800x1042, три антени ТDQ-172720DЕІ та три блоки RRU 5904, що підтверджується копією накладної на переміщення №ВЛ067 від 15.05.2023 року.

Відповідачем 14.08.2023 року погашено основну суму боргу у розмірі 108 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №5000 від 14.08.2023 року.

Також, відповідач заперечує проти нарахованих позивачем штрафних санкцій, вважає їх необґрунтованими, зазначає про неправильність визначення періоду їх нарахування та просить суд зменшити їх розмір.

У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задоволити позов. Посилання відповідача на п. 3.5 Договору позивач вважає безпідставними, оскільки у акті приймання-передачі виконаних робіт від 04.08.2022 року не зазначається про недоробки, дефекти, виявлені при прийманні об`єкта в експлуатацію.

При цьому відповідач не посилається на недоробки, дефекти у роботі позивача за Додатковою угодою № 36 до Договору. А отже, п. 3.5 Договору не може бути підставою затримання оплати за Додатковою угодою № 36.

У письмових поясненнях поданих до суду позивач підтримує заявлені позовні вимоги.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає про відсутність збитків завданих позивачу зі сторони відповідача. Також відповідач вказує, що заявлена сума штрафних санкцій є надмірною великою і становить третину вартості робіт, наданих послуг за Договором та порушує принцип добросовісності.

Із наявних матеріалів справи слідує, що 10.04.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Замятіною Наталією Альбертівною (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гервін" (Замовник) укладено Договір на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 (т. 1 а.с. 5,6).

Відповідно п. 1.1 Договору Виконавець зобов`язується виконати комплекс будівельних робіт/будівельно-монтажних робіт по спорудженню об`єктів та або монтажу на них базових станцій, згідно із замовленнями Замовника. Комплекс будівельно-монтажних робіт, місце проведення робіт та їх вартість визначається окремими додатковими угодами, що є невід`ємними частинами договору.

На виконання робіт по кожному об`єкту оформляється окрема Додаткова угода до даного Договору де вказується вартість робіт/послуг, їх кількість і строки виконання робіт (п. 3.1 Договору).

Форма та вид розрахунків: безготівкова, платіжним дорученням Замовника, шляхом переведення грошових коштів Замовником на розрахунковий рахунок Виконавця (п. 3.2 Договору).

Оплата робіт по кожній окремій Додатковій угоді проводиться 100%, вартості послуг Замовником Виконавцю протягом 30 банківських днів з моменту підписання Акту приймання виконаних послуг (п. 3.3 Договору).

Після виконання робіт Виконавець готує та передає для підписання уповноваженому представнику Замовника акт на виконанні роботи. Замовник на протязі п`яти днів перевіряє наявність акту та підписує його в частині фактичного виконання (п. 3.4 Договору)

Згідно п. 3.5 Договору, Замовник має право затримати кінцевий розрахунок до усунення недоробок, дефектів, що були виявлені при прийманні об`єкта в експлуатацію.

При порушенні зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства України (п. 4.1 Договору).

Відповідно п. 4.3 Договору за несвоєчасну оплату виконаних робіт Замовник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами та укладається терміном дії до 09.04.2021 року (10.2 Договору).

На підставі п. 10.3. Договору, після закінчення терміну дії, даний Договір вважається пролонгованим на той же термін іна тих же умовах, якщо Сторонами не заявлено інше.

03.06.2022 року між сторонами підписано Додаткову угоду № 36, за змістом якої сторонами погоджено загальну вартість робіт, яка становить 108 000,00 грн (т. 1, а.с. 7 (зворотня сторона).

04.08.2023 року між сторонами підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт на суму 108 000,00 грн (т. 1, а.с. 7).

За твердженнями позивача, відповідачем своєчасно не проведено розрахунок за виконані роботи.

З урахування встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З моменту укладення сторонами Договору на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору підряду.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, оскільки матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем робіт та відсутність повної оплати зі сторони відповідача.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем здійснено погашення заборгованості в частині основного боргу за Договором на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року та Додатковою угодою № 36 від 03.06.20022 року, що підтверджується підтверджується платіжною інструкцією №5000 від 14.08.2023 року (т. 1, а.с. 35).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір в частині вимог Фізичної особи-підприємця Замятіної Наталії Альбертівни про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гервін" 108 000,00 грн основного боргу, за Договором на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року.

Відтак, провадження у справі № 902/1051/23 в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Тобто, предметом спірних правовідносин, з урахування здійсненого відповідачем платежу, є визначення моменту виникнення грошового зобов`язання з оплати вартості виконаних робіт за договором, а також періоду прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 9 396,98 грн інфляційних втрат, 2 876,05 грн 3% річних.

Відповідно до п. 3.3 Договору, оплата робіт по кожній окремій Додатковій угоді проводиться 100%, вартості послуг Замовником Виконавцю протягом 30 банківських днів з моменту підписання Акту приймання виконаних послуг.

Сторонами 04.08.2022 року підписано Акт приймання-передачі виконаних робіт до Додаткової угоди №36 від 03.06.2022 року до Договору №В.24-04-20 від 10.04.2022 року.

Тому, останнім днем строку розрахунку було 15.09.2022 року, відтак позивачем правомірно нараховано пені, 3% річних та інфляційні втрати починаючи з 16.09.2022 року.

Згідно п. 3.5 Договору, Замовник має право затримати кінцевий розрахунок до усунення недоробок, дефектів, що були виявлені при прийманні об`єкта в експлуатацію.

Відповідач наполягав на застосуванні права притримання оплати, з посиланням на відповідний пункт договору, оскільки позивачем не повернуто 04.08.2022 року після виконання робіт наступне обладнання: шкаф outdoor, три антени, три блоки; вчинено відповідні дії лише 15.05.2023 року.

На підтвердження наведених обставин відповідачем надано накладні на переміщення №0543 від 03.02.2022 року, №0579 від 24.05.2022 року, №RN067 від 15.05.2023 року, доповідні записки від 04.08.2022 року та від 15.05.2023 року (т. 1 а.с. 29-34).

Відповідно до статті 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа.

У господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій, зокрема, відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони (п. 1 ч. 1 ст. 236 ГК України).

В силу ст. 237 ГК України, підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання.

Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором.

Першочергово суд звертає увагу на буквальний зміст п. 3.5 Договору, який надає право на затримання кінцевого розрахунку виключно у випадку необхідності усунення недоробок, дефектів, що були виявлені при прийманні об`єкта в експлуатацію.

Однак, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.08.2022 року до Додаткової угоди №36 від 03.06.2022 року до Договору №В.24-04-20 від 10.04.2022 року підписано відповідачем без жодних зауважень щодо якості виконаних робіт.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Положення п. 3.5. Договору не передбачають застосування права затримання кінцевого розрахунку у випадку несвоєчасного повернення Підрядником матеріалів, обладнання та засобів, переданих Замовником для виконання робіт.

Таким чином, відповідач позбавлений можливості посилатися на застосування права притримання оплати поза межами предмету застосування п. 3.5. Договору.

Приписи ст. ст. 236, 237 ЦК України, передбачають можливість застосування оперативно-господарської санкції лише у випадку порушення господарського зобов`язання другою стороною, що з огляду на підписання без зауважень Акту приймання-передачі виконаних робіт від 04.08.2022 року, не доведено відповідачем.

Крім того, норми статей 594 та 595 ЦК України покладають на кредитора обов`язок негайного повідомлення боржника про притримання такої речі.

Частиною першою статті 595 ЦК України унормовано, що кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника. Отже, у разі неповідомлення боржника про притримання майна кредитор зобов`язаний його повернути.

Відповідні правові висновки наведені у Постановах КГС ВС від 29.03.2018 у справі № 915/214/17, від 04.07.2018 у справі № 926/2275/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2187/18.

. Відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про використання права притримання оплати з дотриманням вимог п. 3.5. Договору, ст. 594, 595 ЦК України, ст. ст. 236, 237 ГК України.

Тому, суд відхиляє посилання представника відповідача на відсутність здійснення оплати за виконані роботи в сумі 108 000,00 грн до 15.05.2023 року внаслідок притримання оплати.

Також, обставини передачі обладнання у користування ФОП Замятіної Н.А. не підтверджено належними та допустимими засобами доказування.

Надані копії накладних на переміщення №0543 від 03.02.2022 року, №0579 від 24.05.2022 року, №RN067 від 15.05.2023 року, доповідні записки від 04.08.2022 року та від 15.05.2023 року (т. 1 а.с. 29-34) не містять підписів ФОП Замятіної Н.А. або доказів підписання від її імені уповноваженими особами; доповідні записки є внутрішніми документами ТОВ "Герівін", тому не можуть створювати обов`язків для контрагента.

Відповідно до ст. 91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6 ст. 91 ГПК України).

У судовому засіданні представник позивача вимагав надання оригіналів письмових доказів. які підтверджують передачу у користування обладнання.

Для огляду суду надано скановані копії відповідних документів, які не містили оригінальних підписів сторін або відміток про їх формування з електронних баз даних, а також відомостей про скріплення електронним цифровим підписом.

Отже, з огляду на клопотання представника позивача та імперативний припис ч. 6 ст. 91 ГПК України, судом не прийнято до уваги при винесенні рішення надані відповідачем докази (т. 1 а.с. 29-34) на підтвердження обставин передачі обладнання у користування ФОП Замятіної Н.А.

Підсумовуючи, судом відхилено доводи та обґрунтування відповідача стосовно відсутності правових підстав для проведення розрахунку, починаючи з 16.09.2022 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Тому, позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати з жовтня 2022 по червень 2023 рр. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 16.09.2022 по 05.08.2023 рр.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми 3% річних та інфляційних втрат помилок не виявлено.

Тому, вимоги в частині стягнення 9 396,98 грн інфляційних втрат та 2 876,05 грн 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 34 992,00 пені за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України, розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно п. 4.3 Договору за несвоєчасну оплату виконаних робіт Замовник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Представник відповідача посилалася на порушення строків нарахування пені, визначених законодавством, оскільки пеню нараховано за 324 дні, з 16.09.2022 по 05.08.2023 рр.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Укладений сторонами договір не містить застережень щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України.

Однак, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 7 Прикінцевих положень Розділу IX Господарського Кодексу України).

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 12 березня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України встановлено карантин Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а також постановами про його продовження.

Тобто, на момент укладення договору 10.04.2020 року сторони мали можливість передбачити наслідки дії карантину на території України.

На підставі п. 10.3. Договору, після закінчення терміну дії, даний Договір вважається пролонгованим на той же термін і на тих же умовах, якщо Сторонами не заявлено інше.

Таким чином, строк нарахування пені продовжено на період дії карантину, тобто до 30.06.2023 року включно, що випливає зі змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, вірним періодом нарахування пені є: з 16.09.2022 по 30.06.2023 рр.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми пені у межах вірного періоду, судом визначено пеню у розмірі 31 104,00 грн.

Тому, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення безпідставно нарахованої пені за період з 01.07.2023 по 05.08.2023 рр. в сумі 3 888,00 грн

При вирішенні питання щодо остаточної суми стягнення пені, суд враховує наступне.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р.

Процесуальна норма може застосовуватися виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Так, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Подібних висновків щодо розміру штрафних санкцій дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц; у справі №902/417/18 від 18.03.2020 року.

Дослідивши матеріали даної справи, суд враховує:

- захищеність майнових інтересів позивача шляхом одночасного нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені;

- погашення основної заборгованості в сумі 108 000,00 грн;

- термін прострочення оплати, який складає близько 11 місяців;

- загальний розмір нарахованих відсотків річних, інфляційних втрат та пені становить близько 40% суми основного боргу, що є надмірним.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення пені з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 20%, що за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу інтересів обох сторін.

Отже, до стягнення з відповідача слід визначити пеню в сумі 24 883,20 грн.

Водночас, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені в сумі 10 108,80 грн (6 220,80 грн (20% від правомірно нарахованої пені у розмірі 31 104,00 грн) + 3 888,00 грн (нарахованої безпідставно).

За вказаних обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Стосовно вирішення питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне призначити окреме судове засідання на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73-80, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Закрити провадження у справі № 902/1051/23 в частині вимог Фізичної особи-підприємця Замятіної Наталії Альбертівни про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гервін" 108 000,00 грн основного боргу, за Договором на виконання комплексу робіт по будівництву об`єктів мобільного зв`язку № В.24-04-20 від 10.04.2020 року.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гервін" (просп. Космонавтів, 30А, 4-й поверх, м. Вінниця, 21021, код - 13315739) на користь Фізичної особи-підприємця Замятіної Наталії Альбертівни ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) 9 396,98 грн - інфляційних втрат, 2 876,05 грн - 3% річних, 24 883,20 грн - пені.

4. Відмовити у задоволенні позову в частині вимог Фізичної особи-підприємця Замятіної Наталії Альбертівни про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гервін" 10 108,80 грн - пені.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 30.10.2023 року о 10.00.

7. Встановити сторонам п`ятиденний строк з дня складення повного тексту судового рішення на подачу доказів щодо понесених судових витрат, а також заперечень проти їх розміру.

8. Судове засідання 30.10.2023 року о 10:00 год у справі № 902/1051/23 провести в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Вінницької області за адресою: вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, зал №1.

9. Доручити Вищому антикорупційному суду (зал №1), забезпечити проведення судового засідання у справі № 902/1051/23, призначеного на 30.10.2023 року о 10:00 год., в режимі відеоконференції за участю представника позивача Стеценка Юрія Володимировича.

10. Примірник рішення направити учасникам справи на офіційні електронні адреси; за їх відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та засобами електронного зв`язку: представнику позивача адвокату Стеценку Ю.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу - , Вищому антикорупційному суду - .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2023 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (просп. Космонавтів, 30А, 4-й поверх, м. Вінниця, 21021)