АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2776/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Діброви Г.І., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від ОСББ ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА - адвокат Дябло Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 (повний текст складено та підписано 04.07.2023, суддя Рога Н.В.)

у справі №916/2776/22

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2022 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА», оформленого Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням по АДРЕСА_1 , від 24.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА, оформленого Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням по АДРЕСА_1 , від 24.01.2020 - залишено без розгляду.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що у даній справі мала місце неодноразова неявка позивачки або її повноваженого представника у судові засідання щодо розгляду справи по суті, що перешкоджає повному та всебічному розгляду справи, та наданню належної оцінки доводам та міркуванням позивачки, наданим нею до матеріалів справи доказам, огляду оригіналів цих доказів тощо.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 у справі №916/2776/22 й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з грубим порушенням норма матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду обставинам справи.

Так, апелянт зазначає, що в мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що позивача було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи в порядку ст. 120 ГПК України. Однак, таке твердження суду не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не отримувала жодних повідомлень від суду першої інстанції.

Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи, не забезпечив можливості реалізувати надані йому законом права, внаслідок чого безпідставно залишив позовну заяву без розгляду.

Скаржник вважає, що прийнявши оскаржувану ухвалу суд першої інстанції фактично обмежив позивачеві доступ до правосуддя.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2776/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 та призначено справу до розгляду на 11.10.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від відповідача в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що представника позивача було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, однак, ані позивач, ані його представник не з`являлись у судові засідання без поважних причин, а також не повідомили суд про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Під час судового засідання від 11.10.2023 представник ОСББ ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Апелянт особисто та/або його представник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про об`єктивні причини неможливості прибуття у судове засідання суд не повідомили.

За приписами ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

Так, колегія суддів зазначає, що ухвалу суду апеляційної інстанції від 11.09.2023 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду судом апеляційної інстанції було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , яку остання зазначила в апеляційній скарзі.

Однак, рекомендоване повідомлення надіслане за адресою ОСОБА_1 було повернуто відділенням поштового зв`язку з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відтак, з огляду на наведені законодавчі приписи та висновки Верховного Суду, які в силу приписів ч.4 ст.236 ГПК України мають враховуватись судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на таке, а також враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача та/або його представника.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

За змістом пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої ГПК України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Відповідно до частини першої статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно з статтею 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених статтею 46 ГПК України.

Одним із прав, які надаються учасникам справи, є право брати участь в судовому засіданні, якщо інше не визначено законом (пункт 2 частини першої статті 42 ГПК України). Однак, це право не є абсолютним, оскільки учасники зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою (пункт 3 частини другої статті 42 ГПК України).

Крім того, за змістом частини третьої статті 196 Господарського процесуального кодексу України учасник справи може відмовитися від свого права брати участь в судовому засіданні, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Отже, учасник справи має право: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Дії суду у випадку неявки в судове засідання учасника справи визначені у статті 202 ГПК України, відповідно до частини четвертої якої у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У системно-логічному зв`язку з цією нормою перебуває норма, закріплена у пункті 4 частини першої статті 226 ГПК України, яка визначає, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Системний аналіз змісту частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України свідчить про те, що процесуальним наслідком неявки позивача в судове засідання є залишення позову без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому зміст частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання та неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Проаналізувавши положення частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.11.2022 у справі №905/458/21 зазначив про те, що у цих нормах законодавець не застосував слова "може", "має право", "за власної ініціативи" та інші подібні у своєму значенні слова. Зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, окрім залишення позовної заяви без розгляду. Формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у частині четвертій статті 202 ГПК України, та формулювання "суд залишає позов без розгляду", що міститься у пункті 4 частини першої статті 226 ГПК України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що повноваження суду залишити позов без розгляду, передбачені цими нормами процесуального права, відносяться до імперативних.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2022 відкрито провадження у справі №916/2776/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ГВОЗДИЧНИЙ-ТІНИСТА», оформленого Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням по АДРЕСА_1 , від 24.01.2020 та призначено підготовче засідання на 01.12.2022.

Судове засідання, призначене судом на 10.12.2022 не відбулося у зв`язку із відсутністю електропостачання в залі судових засідань №16 Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.12.2022 повідомлено сторін про відкладення підготовчого засідання на 15.12.2022.

Протокольною ухвалою суду від 15.12.2022 відкладено підготовче засідання на 12.01.2023.

04.01.2023 представником позивача було подано до суду першої інстанції заяву про ознайомленням з матеріалами справи.

Як свідчить розписка представника позивача, адвоката Шкоди В.М. на вищевказаній заяві про ознайомлення, остання ознайомилась з матеріалами справи 17.02.2023.

Також, наявними матеріалами справи підтверджується, що за заявою представника позивача, адвоката Шкоди В.М., судом першої інстанції було надано останній доступ до матеріалів справи в електронному вигляді.

12.01.2023 представником позивача, адвокатом Шкодою В.М. було подано до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неотриманням відзиву на позов та необхідністю надання заперечень на нього.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2023, з огляду на неявку представника позивача та наявне клопотання останнього про відкладення розгляду справи, підготовче засідання було відкладено на 13.02.2023.

13.02.2023 від представника позивача, адвоката Шкоди В.М. до суду першої інстанції надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що представнику необхідний час для ознайомлення з матеріалами справи, надання заперечень на відзив та надання відповіді на запит КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.02.2023 відкладено підготовче засідання на 07.03.2023, у зв`язку із неявкою у судове засідання позивача та/або його представника та наявністю клопотання останньої про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.03.2023, у зв`язку з неявкою у судове засідання позивача та/або його представника підготовче засідання було відкладено на 21.03.2023.

21.03.2023 до суду першої інстанції від представника позивача, адвоката Шкоди В.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю надання пояснень з урахуванням заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2023 з огляду на неявку представника позивача та наявне клопотання останнього про відкладення розгляду справи, підготовче засідання було відкладено на 11.04.2023.

10.04.2023 від представника позивача, адвоката Шкоди В.М. до суду першої інстанції надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання витребуваних судом доказів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.05.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.05.2023, у зв`язку з неявкою у судове засідання позивача та/або його представника відкладено розгляд справи по суті на 29.06.2023.

28.06.2023 Господарського суду Одеської області від адвоката Шкоди В.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із неможливістю прибуття в судовому засіданні через відрядження в інше місто.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Наведене, свідчить про те, що суд першої інстанції неодноразово, за клопотанням представника позивача, відкладав розгляд справи, зокрема через неявку у судові засідання представника позивача та/або позивача особисто, а також задля надання можливості позивачеві взяти участь у розгляді справи, надати свої пояснення, заперечення, обґрунтувати заявлені позовні вимоги тощо.

При цьому, слід відзначити, що наявними матеріалами справи підтверджується, що представництво інтересів позивача у суді першої інстанції здійснювали два представники, а саме адвокати Коверга Г.А. та Шкоди В.М. Однак, ані сам позивач, ані його представники у призначені місцевим господарським судом судові засідання не з`являлись.

Колегія суддів також наголошує на тому, що позивач не обмежений у кількості представників або у праві захищати свої права особисто, а також згідно з приписами чинного процесуального законодавства, надати до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Втім, як свідчать наявні матеріали справи, позивач та/або його представники протягом тривалого розгляду справи не з`являлись у судові засідання та не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відтак, за встановленої судом першої інстанції процесуальної поведінки позивача, про що зазначено вище, колегія суддів вважає, що судом було зроблено цілком обґрунтований та правильний висновок про залишення позову у цій справі без розгляду.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено позивача про розгляд справи, з огляду на таке.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 1, 2, 4, 5, 8, 10, 11 частини третьої статті 2 ГПК України).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ст. 242 ГПК України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Також, відповідно до частин 5, 7 статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 р. № 1845/0/15-21 (далі Положення), особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до пункту 42 Положення засобами ЄСІТС в автоматичному режимі здійснюється перевірка наявності в особи зареєстрованого Електронного кабінету. У разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Отже, чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Надсилання судом процесуальних документів через "Електронний кабінет" в системі ЄСІТС відповідає приписам частин 5, 7 статті 6 ГПК України та зазначене судове рішення вважається врученим відповідно до частини 5 статті 242 цього Кодексу (схожий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14088/21).

У даному випадку колегія суддів вважає за необхідне звернутися до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 22.11.2022 у справі №29/5005/6325/2011.

Так, Верховний Суд у вказаній вище постанові зазначив, зокрема, таке:

- відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Це право не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України);

- за практикою ЄСПЛ справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом загалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (рішення ЄСПЛ у справі "Миролюбов та інші проти Латвії" від 15.09.2009, заява №798/05, § 103);

- застосовуючи процесуальний закон і формуючи відповідну практику, видається важливим враховувати реальні обставини, в яких працюють суди, і тлумачити його у світлі забезпечення гарантій на доступ до суду та його безперервної роботи. Лише такий підхід забезпечить практичну відповідь на реальні проблеми та виклики сучасності;

- надсилання рішення рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення. Через відсутність фінансування суди не надсилають судові рішення рекомендованими листами, а повідомляють учасника про ухвалення рішень і можливість їх отримання альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, месенджерами;

- такі дії, хоч і не передбачені процесуальним законом, але мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи. Отже, правова мета досягається, але в інший спосіб, який не передбачений законом;

- ключовим для оцінки правомірності цих дій суду має бути не спосіб їх вчинення (надсилання чи не надсилання рекомендованого листа), а їх здатність забезпечити досягнення мети - інформування особи про судове рішення. Якщо особа знає або не може не знати про судове рішення, саме лише ненадсилання їй тексту рішеннярекомендованим листом є формальним порушенням і не повинно мати правового значення, адже правову мету досягнуто;

- для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації. Однак їх не передбачено для вручення судових рішень. Водночас, як вручення повісток, так і вручення судових рішень є гарантіями забезпечення одного й того самого права - права на справедливий суд, елементом якого є право знати про суд (як про процес - засідання, так і про результат - рішення);

- якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них;

- з огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно та добросовісно. Тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію;

- суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести "ризик незнання" учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними;

- попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження;

- заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989);

- крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів;

- витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС;

- використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі;

- тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що у позовні заяві позивач повідомила електрону адресу свого представника, адвоката Коверги Г.А.

Саме на зазначену позивачем електронну адресу, судом першої інстанції було надіслано, як ухвалу про відкриття провадження по справі, так й ухвали про відкладення розгляду справи.

До того ж, відповідно до даних комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду інший представник позивача, адвокат Шкода В.М. має зареєстрований Електронний кабінет.

Згідно з відомостями комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду ухвали суду першої інстанції надсилались в електронний кабінет представника позивача адвокат Шкода В.М. та були отримані останньою.

Слід відзначити, що в умовах воєнного стану та за відсутності достатнього фінансування судів, надсилання судових рішень на електронну пошту, яка зазначена учасником процесу як власна електронна адреса, в поданих ним документах, є доцільним і спрямованим на досягнення мети, яка полягає у повідомленні учасника процесу про ухвалене судове рішення, з урахуванням відсутності фінансової можливості здійснити поштове направлення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові №920/367/17 від 20.04.2023.

Так, колегія суддів зауважує, що в ухвалі про відкриття провадження по справі Господарський суд Одеської області довів до відома сторін, що у зв`язку із скрутним станом фінансового забезпечення судів та неможливістю придбавати папір, витратні матеріали, здійснювати заправку оргтехніки, виклики та повідомлення, направлення судом процесуальних документів учасникам судових проваджень буде здійснюватися за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судового провадження номерів мобільних телефонів або шляхом розміщення на офіційному сайті Господарського суду Одеської області.

Колегія суддів також наголошує, що представниками позивача перед кожним судом засіданням суду першої інстанції надавались клопотання про відкладення розгляду справи, в яких останні, серед іншого зазначали дату на яку судом призначено судове засідання.

Наведене всукупності свідчить про те, що позивач був обізнаний про розгляд справи у суді першої інстанції та про час, дату і місце судового засідання, що спростовує твердження останнього про зворотне.

Колегія суддів також наголошує на тому, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року по справі № 9901/278/21 акцентувала увагу на тому, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі Пономарьов проти України, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відтак, ініціюючи позовне провадження по справі та будучи достеменно обізнаним про перебування у провадження Господарського суду Одеської області даної справи, позивач мав добросовісно користуватись власними процесуальними правами та вживати належних заходів задля того, що б дізнатись про хід розгляд справи порушеної саме за його позовом.

До того ж, статтею 26 Правил адвокатської етики визначено, що адвокат зобов`язаний інформувати клієнта про його законні права та обов`язки. Адвокат повинен з розумною періодичністю інформувати клієнта про хід та результати виконання доручення і своєчасно відповідати на запити клієнта про стан його справи. Інформація має подаватися клієнту в обсязі, достатньому для того, щоб він міг приймати обґрунтовані рішення стосовно суті свого доручення та його виконання.

Наведене, на переконання колегії суддів, покладає на представників позивача, адвокатів, певні обов`язки, які останні мають виконувати добросовісно та виходячи перш за все із інтересів довірителя.

Відтак, представники позивача, які були достеменно обізнані про час, дату та місце розгляду справи були зобов`язані проінформувати про це свого довірителя.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду, а наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, спростовуються наявними матеріалами справи.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 у справі №916/2776/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.10.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Філінюк І.Г.