РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2023Справа №910/9426/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера"
до1. ОСОБА_1 2. Міністерства юстиції України
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на
стороні відповідачів -Приватного підприємства "Злагода-2000"
на стороні позивача -приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталії Вікторівни
провитребування з володіння частки в статутному капіталі, скасування наказу, зобов`язання відновити запис в реєстрі
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:Бобруйко Г.В., Балійчук Л.І.
від відповідача-1:Завойко Д.І.
від відповідача-2:не з`явився
від третьої оосби-1:не з`явився
від третьої оосби-2:не з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України, в якому просить суд:

1) стягнути (витребувати з володіння) з ОСОБА_1 частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" у розмірі 100%, що складає 404 000,00 грн;

2) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023;

3) зобов`язати Міністерство юстиції України відновити запис №019016262 стосовно Приватного підприємства "Злагода-2000" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталею Вікторівною 02.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера" вказує, що на підставі укладеного з ОСОБА_1 Договору про передачу частки у статутному капіталі приватного підприємства від 30.01.2023 ним було набуто у власність частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" у розмірі 404 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу.

Однак, за наслідками розгляду поданої ОСОБА_1 скарги, предметом якої було оскарження реєстраційної дії №019016262 від 02.02.2023, вчиненою за наслідками набуття у власність позивачем частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", Міністерство юстиції України вийшло за межі вимог скарги та шляхом обрання власних аргументів, які не відповідають дійсності, скасувало вказаний реєстраційний запис, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера" було позбавлене права власності на частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000".

У змісті позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера" вказує, що очікує понести судові витрати на оплату судового збору у розмірі 11 428,00 грн та на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 120 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 відкрито провадження у справі №910/9426/23; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; залучено до участі в даній справі Приватне підприємство "Злагода-2000" в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталію Вікторівну - в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; визначено учасникам справи строки на подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 18.07.2023.

14.07.2023 засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому відповідач-1 проти позову заперечує, посилаючись на те, що на момент вчинення реєстраційної дії №019016262 від 02.02.2023 відносно ОСОБА_1 було відкрите (з 23.11.2017) виконавче провадження №55092734, а тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталія Вікторівна повинна була відмовити у проведенні державної реєстрації змін до відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також відповідач-1 вказує, що Міністерство юстиції України при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора має право здійснювати перевірку оскаржуваних дій та рішень на відповідність законодавству у сфері державної реєстрації в цілому, а не лише в межах доводів скарги. У змісті відзиву ОСОБА_1 вказує, що очікує понести судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, у орієнтовному розмірі 70 000,00 грн.

14.07.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якій позивач вказує, що в Єдиному реєстрі боржників на дату вчинення нотаріусом реєстраційної дії 02.02.2023 була відсутня інформація щодо боржника ОСОБА_1 , якщо здійснювати пошук інформації за ПІБ, оскільки у виконавчому провадженні №55092734 боржником є ОСОБА_1 , а відтак у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталії Вікторівни були відсутні підстави для відмови в здійсненні реєстраційної дії. Також позивач зазначає, що скарга відповідача-1 містила неправдиву інформацію та до неї не було долучено жодних доказів, у зв`язку з чим відповідач-2 повинен був відмовити в її задоволенні, а не здійснювати пошук власних аргументів для її задоволення. Крім того, позивач вказує, що договір від 30.01.2023 про передачу частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" є дійсним та відбулась реєстрація переходу корпоративних прав від відповідача-1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера", а відтак частка в статутному капіталі третьої особи-1 вибула із законного володіння позивача на підставі протиправного наказу відповідача-2 за необґрунтованою скаргою відповідача-1, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера" вважає, що його право власності порушене тим, що право власності зареєстроване за іншою особою. Щодо заявлених відповідачем-1 судових витрат, то позивач вказує, що такі витрати є завищеними та необґрунтованими, проте клопотання про зменшення витрат буде подане після подання ОСОБА_1 доказів на підтвердження їх понесення.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 запропоновано позивачу надати документи на підтвердження обставин, на які він посилається, а сторонам - надати докази щодо балансу ПП "Злагода-2000"; відкладено підготовче засідання на 01.08.2023.

25.07.2023 засобами поштового зв`язку від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позов, в якому відповідач-2 проти позову заперечує з тих підстав, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталія Вікторівна повинна була відмовити у проведенні державної реєстрації змін до відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки ОСОБА_1 був внесений до Єдиного державного реєстру боржників. Відтак, відповідач-2 вказує, що встановивши протиправність оскаржуваної ОСОБА_1 реєстраційної дії, Міністерство юстиції України задовольнило скаргу та скасувало таку реєстраційну дію.

25.07.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" надійшли письмові пояснення, в яких позивач вказує, що 30.01.2023 між ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_2 , та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера", від імені та в інтересах якого діяла на підставі довіреності ОСОБА_3 , було укладено Договір про передачу частки у статутному капіталі приватного підприємства. При цьому, позивач вказує, що ОСОБА_2 , перебувала із ОСОБА_1 в шлюбі з 05.04.1996 по 17.01.2011, а ОСОБА_3 є їх спільною донькою. Так, позивач зазначає, що після початку повномасштабної військової агресії ОСОБА_1 виїхав до Вірменії та не мав наміру повертатись в України, тому він запропонував ОСОБА_2 та своїм дітям займатись господарською діяльністю на підприємствах, де він був учасником, у зв`язку з чим ним було надано відповідну довіреність.

27.07.2023 через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення, в яких відповідач-1 вказує, що станом на дату виникнення спірних правовідносин Приватному підприємству "Злагода-2000" належить три нежитлові будівлі в м. Києві. Також відповідач-1 вказує, що виконавче провадження №55092734 було відкрите 07.11.2017 на підстави ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №761/24062/16-к про стягнення з ОСОБА_1 , як свідка у кримінальному провадженні, на користь держави штрафу у розмірі 1 600,00 грн у зв`язку з неодноразовою неявкою в судове засідання. Відтак, відповідач-1 вказує, що саме він був боржником у виконавчому провадженні №55092734, оскільки в постанові про відкриття виконавчого провадження вказані саме його дата народження та місце проживання, в той час як державним виконавцем було допущено помилку в зазначені по-батькові відповідача-1 як боржника в межах виконавчого провадження.

01.08.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" надійшла відповідь на відзив Міністерства юстиції України, в якій позивач звертає увагу суду, що відповідачем-2 подано відзив на позов із порушенням встановленого судом строку, у зв`язку з чим останній підлягає залишенню без розгляду. Попри наведене, позивач звертає увагу суду, що відповідач-2 здійснював пошук в Єдиному реєстрі боржників інформації щодо відповідача-1 лише за прізвищем та ім`ям, що не відповідає приписам Положення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, а в матеріалах справи немає доказів того, що боржником в межах виконавчого провадження №55092734 є саме ОСОБА_1 , в той час як Шевченківський районний суд міста Києва повідомив, що за період з 01.01.2011 по 08.06.2023 відносно ОСОБА_1 відсутні цивільні, адміністративні справи чи справи про адміністративне правопорушення. Водночас, за твердженнями позивача, третя особа-2 відповідно до абз. 3 ч. 6 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" перевірила відсутність ОСОБА_1 (як власника частки) в Єдиному реєстрі боржників.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 поновлено відповідачу-2 строк на подачу відзиву на позов, прийнято відзив на позов до розгляду; прийнято відповідь на відзив до розгляду; долучено заперечення, подані відповідачем-1, до матеріалів справи; долучено письмові пояснення, подані позивачем, до матеріалів справи; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 10.08.2023.

08.08.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" надійшли заперечення щодо прийняття до розгляду заперечення та додаткових доказів, в яких позивач вказує, що відповідачем-1 подано докази з порушенням встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку. Водночас, позивач заперечує, що виконавче провадження №55092734 було відкрите саме відносно ОСОБА_1 , зокрема з тих підстав, що постановою від 23.11.2017 державний виконавець повернув виконавчий документ у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, в той час як у відповідача-1 у власності більш як тридцять об`єктів нерухомого майна (нежитлові будівлі, нежитлові приміщення, земельні ділянки, автозаправна станція). Крім того, позивач вказує, що 19.12.2022 ОСОБА_1 було відчужено за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі нерухоме майно, що свідчить проте, що відповідач-1 не перебував в Єдиному реєстрі боржників.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 долучено до матеріалів справи докази подані позивачем та відповідачем; відкладено підготовче засідання на 31.08.2023.

30.08.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" надійшли письмові пояснення, в яких позивач вказує, що під час спільного подружнього життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність десятки об`єктів нерухомості та корпоративні права у товариствах, однак після розлучення, відповідач-1, застосовуючи погрози та тиск до ОСОБА_2 , залишив практично все майно у своїй власності, в той час як за ОСОБА_2 залишився пансіонат у АРК, земельні ділянки, на яких розміщений цей пансіонат, та нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивач вказує, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 на переєстрацію корпоративних прав Приватного підприємства "Злагода-2000", а після того як ОСОБА_2 привела в порядок діяльність підприємства, сплатила заборгованість по податкам та комунальним послугам, сплатила його особисту заборгованість та об`єкти нерухомості почали приносити прибуток, відповідач-1 вирішив повернути собі корпоративні права та почав знову погрожувати їй фізичною розправою. Окрім того, позивач звертає увагу відповідача-1, що всі інші виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 були закриті у зв`язку з виконанням.

30.08.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив суд:

1) накласти арешт на частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", номінальною вартістю 404 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу Приватного підприємства "Злагода-2000" та належить ОСОБА_1 ;

2) заборонити державним реєстраторам, а також нотаріусам, та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, а саме - Приватне підприємство "Злагода-2000", що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема щодо переходу прав на частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", номінальною вартістю 404 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу Приватного підприємства "Злагода-2000" та належить ОСОБА_1 ; зміни керівника приватного підприємства "Злагода-2000";

3) накласти арешт на нерухоме майно: нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 74,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна: 32014960, номер запису: 10161-П в книзі: 213п-50, яке належить Приватному підприємству "Злагода-2000" на праві власності та заборони суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна;

4) накласти арешт на нерухоме майно: нежитлову будівлю (літ. А) загальною площею 54,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 32014109, номер запису: 10163-П в книзі: 213п-70, яке належить Приватному підприємству "Злагода-2000" на праві власності та заборони суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 відмовлено відповідачу-2 у задоволенні клопотання про відкладення засідання; прийнято до розгляду пояснення з доданими до них доказами; вирішено здійснити розгляд заяви про забезпечення позову в порядку письмового провадження; відкладено підготовче засідання на 12.09.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" про забезпечення позову задоволено частково.

11.09.2023 засобами поштового зв`язку від Міністерства юстиції України надійшла відповідь на пояснення, в якій відповідач-2 повторно вказує, що третя особа-2 повинна була відмовити у проведенні реєстраційної дії, оскільки ОСОБА_1 внесений до Єдиного реєстру боржників, що і слугувало підставою для її скасування.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 12.09.2023 прийнято відповідь на пояснення, яка подана відповідачем-2, до розгляду; надано відповідачу-1 можливість подати доказ; відмовлено відповідачам у задоволенні клопотань про відкладення засідання; закрито підготовче провадження у справі №910/9426/23; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначиено розгляд справи №910/9426/23 по суті на 22.09.2023.

14.09.2023 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" надійшло клопотання про стягнення з ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України судового збору у розмірі 11 428,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 120 000,00 грн.

19.09.2023 через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшли докази на підтвердження сплати ним заборгованості в межах виконавчого провадження №55092734.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 22.09.2023 долучено подані відповідачем-1 докази до матеріалів справи; оголошено перерву в судовому засіданні на стадії судових дебатів до 26.09.2023.

В судове засідання 26.09.2023 з`явились представники позивача та відповідача-1, надали пояснення по суті спору, за змістом яких позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а відповідач-1 проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Відповідач-2 та треті особи, які були належним чином повідомлені про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/9426/23, явку своїх представників в судове засідання 26.09.2023 не забезпечили, треті особи про причини неявки суд не повідомили, а відповідач-2 просив відкласти засідання.

Зважаючи на те, що Міністерство юстиції України вже втретє просило суд відкласти засідання у межах даної справи №910/9426/23, в той час як в судовому засіданні оголошено перерву на стадії судових дебатів, тобто 22.09.2023 судом було заслухано пояснення представників сторін (в тому числі відповідача-2) по суті спору, протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-2 про відкладення засідання.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розглянути справу №910/9426/23 по суті без участі представників Міністерства юстиції України, Приватного підприємства "Злагода-2000" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталії Вікторівни.

В судовому засіданні 26.09.2023 судом завершено розгляд справи №910/9426/23 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін (в тому числі, надані в попередніх засіданнях), всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2023 між ОСОБА_1 (відчужувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" (набувач) укладено Договір про передачу частки у статутному капіталі приватного підприємства (надалі - Договір), згідно п. 1.1 якого відчужувач зобов`язався в день підписання цього договору безоплатно передати набувачу у власність свою частку у статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", , у розмірі 404 000,00 грн, що становить 100% статного капіталу вказаного підприємства, а набувач зобов`язався прийняти у власність таку частку у статутному капіталі вказаного приватного підприємства, та внаслідок цього набути права та обов`язки учасника (власника) Приватного підприємства "Злагода-2000", , у розмірі 404 000,00 грн, що становить 100% статного капіталу вказаного підприємства.

У пункті 2.1 Договору вказано, що даний договір є безоплатним та у сторін не виникає грошових зобов`язань згідно даного договору.

Передача майна згідно даного договору здійснюється в момент підписання даного договору (п. 3.1 Договору).

З моменту передачі частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" зобов`язання сторін, зазначені в п. 1.1 даного договору, вважаються повністю виконаними та майно, зазначене у п. 1.1 даного договору, вважається переданим відчужувачем набувачу, та прийнятим набувачем від відчужувача відповідно (п. 3.2 Договору).

У пункті 4.1 Договору вказано, що за наслідками укладення даного договору та виконання передбачених ними зобов`язань, до набувача переходить право власності на частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" () у розмірі 404 000,00 грн, що становить 100% статного капіталу вказаного підприємства, у зв`язку із чим виникають наступні наслідки:

- всі права і обов`язки відчужувача як учасника Приватного підприємства "Злагода-2000" вважаються такими, що передані набувачу в повному обсязі;

- відчужувач втрачає усі права та обов`язки, які виникли у нього внаслідок належності йому частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", як учаснику (власнику) вказаного приватного підприємства;

- набувач отримує всі усі права та обов`язки як учасника (власника) Приватного підприємства "Злагода-2000" у зв`язку із набуттям частки в статутному капіталі вказаного приватного підприємства згідно умов даного договору.

Відповідно п. 4.2 Договору внаслідок виконання зобов`язань згідно даного договору виникають правові підстави для внесення змін до установчих документів Приватного підприємства "Злагода-2000" та для звернення до суб`єктів державної реєстрації органів державної влади з метою внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо вказаного приватного підприємства.

Рішенням власника Приватного підприємства "Злагода-2000" від 30.01.2023 про затвердження змін, що вносяться до установчих документів підприємства та до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, виключено із числа засновників ПП "Злагода-2000" ОСОБА_1 та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Пераспера" на підставі Договору корпоративні права, що становлять 100% статутного капіталу ПП "Злагода-2000", та складають 404 000,00 грн; включено до складу власників ПП "Злагода-2000" Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера"; звільнено директора ПП "Злагода-2000" ОСОБА_1 з 30.01.2023 та призначено нового директора третьої особи-1 з 31.01.2023 - ОСОБА_2 . Вказане рішення посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. 30.01.2023 та зареєстроване за №№ 91, 92.

30.01.2023 Приватним підприємством "Злагода-2000" передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" прийнято статут ПП "Злагода-2000" від 11.10.2018, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.09.2018, печатку ПП "Злагода-2000", про що ними було складено акт приймання-передачі документів та печатки.

01.02.2023 керівник Приватного підприємства "Злагода-2000" Бобруйко Ганна Володимирівна звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. із заявою щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу Приватного підприємства "Злагода-2000".

03.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора (надалі - Скарга), в якій просив скасувати реєстраційну дію №019016262 від 02.02.2023, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. стосовно Приватного підприємства "Злагода-2000". Дана скарга мотивована тим, що з дати оформлення довіреності на ОСОБА_4 (13.12.2022) до дати вчинення оскаржуваної дії (02.02.2023) минуло більше одного місяця, тому нотаріус повинен був отримати від довірителя заяву про підтвердження дії такої довіреності, однак вчинив вказану реєстраційну дію без одержання такої заяви. Крім того, скаржник зазначив, що ним і ОСОБА_4 в день оформлення довіреності від 13.12.2022 було обумовлено, що відступлення частки ОСОБА_1 у статному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" можливо здійснити тільки шляхом продажу за вартістю частки або частини частки не нижче 100 000,00 грн, а відтак в даному випадку відчуження частки у статному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" суперечить інтересам довірителя.

17.04.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. було подано до Міністерства юстиції України пояснення, в яких нотаріус пояснила, що їй було надано не довіреність від 13.12.2022 на ОСОБА_4 , а довіреність від 12.01.2023 від імені ОСОБА_5 ім`я ОСОБА_6 , яка посвідчена нотаріусом території Єреван РВ Атомом Григоровичем Айрапетяном 12.01.2023 за реєстровим №387, а відтак була відсутня необхідність у отриманні від довірителя заяви про підтвердження дії такої довіреності. Також третьою особою-2 було долучено до своїх пояснень витяг з Єдиного державного реєстру боржників від 01.02.2023 щодо ОСОБА_1 .

Також 17.04.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" було подано до Міністерства юстиції України пояснення, в яких позивач вказував, що нотаріусом не вчинялось жодних дій, пов`язаних із здійсненням представництва ОСОБА_5 .

Наказом Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023 задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.02.2023 №019016262 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. щодо Приватного підприємства "Злагода-2000".

Вказаний наказ було прийнято на підставі висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 24.04.2023 (надалі - Висновок).

У висновку вказано, що на момент подання приватному нотаріусу Пахниць Н.В. документів для проведення оскаржуваної реєстраційної дії, власник, який відчужував свої корпоративні права на підприємство - ОСОБА_1 , який володіє 100% внеску (вкладу) до статутного фонду Приватного підприємства "Злагода-2000", з 23.11.2017 був внесений до Єдиного реєстру боржників у рамках виконавчого провадження №55092734.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про незаконність наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023, оскільки відповідач-2 перевищив межі своїх повноважень та незаконно втрутився у право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера".

Як вбачається із матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" було набуто на підставі укладеного з ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 на підставі довіреності від 12.01.2023, посвідченої нотаріусом нотаріальної території Єреван РВ Айрапетяном А.Г. та зареєстрованої у реєстрі за №378, Договору 100% частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", що становить 404 000,00 грн.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Варто відзначити, що відповідачами не надано доказів оспорення Договору в судовому порядку чи визнання його недійсним.

У своїй Скарзі ОСОБА_1 також не стверджував про недійсність укладеного Договору, а лише посилався на вчинення ОСОБА_4 (яка не має жодного стосунку до відчуження частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", окрім як надання згоди на таке відчуження) дій не в його інтересах, які, начебто, були ними обговорені при видачі довіреності від 13.12.2022.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (статті 328 Цивільного кодексу України).

За приписами частин 1 та 2 статті 96-1 Цивільного кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" на підставі Договору було набуто частку в статутному капіталі третьої особи-1 у розмірі 100%, що є майном в розумінні Цивільного кодексу України.

Окрім того, частка в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" є майном і в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. ухвалу від 12.10.1982 у справі "Брамелід та Малмстрьом проти Швеції", ухвала від 12.10.1982 у справі "Ларс Брамелід та Анне-Марі Мальмстрьом проти Швеції", рішення від 25.01.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинґ" проти України").

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У практиці Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Розглядаючи питання допустимих меж обмеження гарантованого Конституцією України права власності, Конституційний Суд України зазначав, що право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства; при обмеженні права власності в інтересах суспільства пропорційними можуть вважатися такі заходи, які є менш обтяжливими для прав і свобод приватних осіб з-поміж усіх доступних для застосування заходів (абзац сьомий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 05.06.2019 №3-р(I)/2019).

На виконання вимог частини другої статті 3, частини четвертої статті 13, статті 41, пунктів 1, 7 частини першої статті 92 Конституції України держава зобов`язана не лише належним чином унормувати відносини власності, а й, застосовуючи сукупність усіх юридичних засобів, забезпечити функціонування ефективного механізму здійснення та захисту права власності, оскільки гарантування особі державою вільного та на власний розсуд здійснення права власності є передумовою реалізації інших конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Отже, згідно з Конституцією України, юридичними позиціями Конституційного Суду України, Конвенцією та практикою Європейського суду з прав людини право власності не є абсолютним і може зазнавати обмежень. Однак будь-яке втручання у право власності має ґрунтуватися на законі, мати правомірну мету та бути домірним.

Таким чином, скасовуючи реєстраційну дію №019016262 від 02.02.2023, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В., щодо реєстрації прав на частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера", Міністерство юстиції України здійснило втручання у право власності позивача.

Надаючи оцінку такому втручанню, суд відзначає наступне.

По-перше, відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" процедуру розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги), визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (надалі - Порядок №1128).

Варто відзначити, що повноваження Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 17 Цивільного кодексу України.

Так, частинами 2 та 3 статті 17 Цивільного кодексу України унормовано, що у випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Отже, зважаючи на мету надання відповідачу-2 повноважень з розгляду відповідних скарг, встановлені Порядком №1128 правила розгляду скарги (наприклад, можливість Мін`юстом надання оцінки рішенням, діям або бездіяльності реєстратора виключно за зверненням іншої особи; встановлення обов`язку повідомити про розгляд скарги заінтересованих осіб з метою забезпечення можливості подання ними пояснень тощо), фактично Міністерство юстиції України виконує роль суду чи квазісуду в тому розумінні, яке визначено Європейським Судом з прав людини, а відтак при здійсненні таких повноважень відповідач-2 повинен дотримуватись таких засад як "неупереджений судовий розгляд" та "безсторонність у судовому розгляді" (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Олександр Волков проти України", "Фей проти Австрії", "Веттштайн проти Швейцарії", "Вернер проти Польщі").

Пунктом 9 Порядку №1128 унормовано, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Тобто відповідач-2 повинен був здійснювати розгляд скарги ОСОБА_1 в першу чергу в межах доводів Скарги, натомість в основу Висновку були покладені доводи, на які скаржник не посилався.

Варто відзначити, що у Висновку, який слугував підставою для прийняття оскаржуваного наказу відповідачем-2, навіть не зазначено якими обставинами ОСОБА_1 мотивував свою скаргу, не те що не наведено оцінки таким мотивам.

В свою чергу, судом встановлено, що ОСОБА_1 мотивував свою Скаргу до Міністерства юстиції України обставинами, які не відповідають дійсності (зокрема, щодо підписання ОСОБА_4 акту про передачу частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" на підставі довіреності від 13.12.2022; щодо подання ОСОБА_4 на підставі довіреності від 13.12.2022 документів третій особі-2 для державної реєстрації змін про юридичну особу).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є теперішньою дружиною ОСОБА_1 , яка надала згоду від 12.01.2023, посвідчену нотаріусом нотаріальної території Єреван РВ Айрапетяном А.Г. та зареєстровану у реєстрі за №375, на відчуження ОСОБА_1 на будь-яких умовах (в т.ч. дарування) часток у статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000", проте яка не приймала участі в укладенні Договору, підписанні акту приймання-передачі документів та печатки, прийнятті рішення власника Приватного підприємства "Злагода-2000" від 30.01.2023 та поданні документів на реєстрацію третій особі-2. Тобто повідомлена відповідачем-1 в Скарзі інформація не відповідає дійсності, хоча б з тих підстав, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" укладався договір (а не акт) про передачу частки в статутному капіталі третьої особи-1, а всі правочини з приводу передачі частки в статутному капіталі від імені ОСОБА_1 вчинялись ОСОБА_2 (колишньою дружиною відповідача-1, на утриманні якої п`ятеро спільних з відповідачем-1 дітей) на підставі довіреності від 12.01.2023, посвідченої нотаріусом нотаріальної території Єреван РВ Айрапетяном А.Г. та зареєстрованої у реєстрі за №378.

Прикметно, що ОСОБА_1 в Скарзі вказує, що ним було обумовлено з ОСОБА_4 (суд презюмує, що мається на увазі усне обговорення, оскільки жодні документи не підтверджують таку домовленість), що відступлення його частки має відбуватись на оплатній основі, проте у згоді від 12.01.2023 ОСОБА_4 надавала згоду на будь-яке відчуження такої частки (в тому числі дарування, обміну).

Попри наведене, даним обставинам не надано жодної оцінки у Висновку. Даний висновок мотивований лише тим, що державний реєстратор мав відмовити в реєстраційній дії, оскільки відчужувач частки в статутному капіталі третьої особи-1 був внесений до Єдиного реєстру боржників у рамках виконавчого провадження №55092734.

Судом встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. здійснювала перевірку інформації у Єдиному реєстрі боржників щодо ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією від 01.02.2023, та відповідно вказана особа була відсутня у такому реєстрі, що Міністерству юстиції України було достеменно, оскільки результати пошуку (відповідна інформація з реєстру) була долучена третьою особою-1 до пояснень на скаргу.

Маючи докази виконання третьою особою-1 дій з перевірки інформації у Єдиному реєстрі боржників щодо ОСОБА_1 та відсутності останнього у такому реєстрі, Міністерство юстиції України у своєму Висновку без зазначення будь-яких пояснень ситуації, що склалась, просто зазначило, що відповідач-1 є у Єдиному реєстрі боржників, не пославшись на будь-які докази. Ні у Висновку, ні у своїх заявах по суті спору, ні у усних поясненнях представника Міністерство юстиції України жодним чином не могло пояснити яким чином здійснювався пошук відповідача-1 в реєстрі за іншим по-батькові, ніж його дійсне. Судом також відзначено, що долучені до матеріалів скарги результати пошуку фізичних осіб з Єдиного реєстру боржників сформовані лише 01.06.2023, в той час як Висновок датований 24.04.2023.

Абзацом 8 пункту 1 розділу VІI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, передбачено, що пошук інформації через веб-сайт здійснюється за такими параметрами:

- прізвище, ім`я, по-батькові (за його наявності), число, місяць, рік народження боржника - фізичної особи та прізвище, ім`я, по батькові (за його наявності) стягувача - фізичної особи;

- найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи-боржника та стягувача;

- УНЗР стягувача - фізичної особи, боржника - фізичної особи (за наявності);

- номер виконавчого провадження.

Із наведеної норми вбачається, що відповідач-2, виконуючи приписи прийнятого ним самим нормативно-правового акту, міг здійснити пошук інформації щодо ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників лише прізвищем, ім`ям, по-батькові (але тоді б інформація з приводу такої особи була б відсутня) або якби йому було відомо про існування виконавчого провадження №55092734 (про що в Скарзі жодним чином не йшлося).

Недотримання відповідачем-2 свого обов`язку як квазісуду із мотивування прийнятого ним рішення, відсутність будь-якого пояснення ситуації щодо виявлення ним ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників, хоча матеріали скарги містять докази зворотного, в той час як на цю обставину жодним чином не посилався відповідач-1, ненадання заінтересованим особам можливості подати будь-які пояснення з приводу даного питання (оскільки в скарзі жодним чином про це не зазначалось, в той час як дана обставина була самостійно виявлена Мін`юстом), свідчать про незабезпечення Міністерством юстиції України при розгляді Скарги змагальності, неупередженості та безсторонності її розгляду.

По-друге, як встановлено судом, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №761/24062/16-к накладено на свідка ОСОБА_1 , грошове стягнення у один розмір прожиткового мінімуму, що становить 1 600,00 грн.

07.11.2017 старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабенко Ольгою Олександрівною відкрито виконавче провадження №55092734 з виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №761/24062/16-к щодо стягнення з відповідача-1 на користь держави 1 600,00 грн. Однак, державним виконавцем у постанові про відкриття провадження було допущено помилку у по-батькові боржника та замість ОСОБА_1 , вказано ОСОБА_1 . В свою чергу, дана описка зумовила повернення 23.11.2017 виконавчого документу стягувачу, так як у боржника не виявлено майна, на яке можна було звернути стягнення, та залишення без виконання ухвали суду від 07.03.2017 аж до вересня 2023 року (більш як п`ять років), поки в межах розгляду даної справи не виникло питання з приводу наявності в Єдиному реєстрі боржників ОСОБА_1 (хоча присуджена до стягнення сума за цей період знецінилась майже вдвічі).

Варто відзначити, що у власності ОСОБА_1 перебували та перебувають десятки об`єктів нерухомості та декілька часток в статутних капіталах різних товариств (підприємств). При цьому, незважаючи на перебування з листопада 2017 року у Єдиному реєстрі боржників ОСОБА_1 відчужував нежитлові будівлі/приміщення (у 2022-2023 роках) та у вчиненні реєстрації таких правочинів державними реєстраторами не відмовлялось з підстав наявності відповідача-1 у відповідному реєстрі. Прикметно, що щодо іншого майна, в тому числі відчуженого від імені відповідача-1 ОСОБА_4 у січні 2023 року, ОСОБА_1 не звертався до Мін`юсту із оскарженням реєстраційних дій за такими правочинами.

В свою чергу, представник відповідача-1, який подавав Скаргу до Мін`юсту, на запитання суду повідомив, що йому не відомо мету та мотиви ОСОБА_1 з оскарження реєстраційних дій, вчинених на підставі Договору, через два місяці від вчинення такого правочину та менш ніж через три місяці від дати видачі ним самим довіреності на вчинення такого правочину із мотивування оскарження таких дій вчиненням правочину теперішньою дружиною ОСОБА_4 .

Ні в своїх заявах по суті, ні в усних поясненнях на запитання суду представник відповідача-2 не міг пояснити як, коли та ким здійснювався пошук ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників, в той час як надані Мін`юстом роздруківки з такого реєстру датовані 01.06.2023 та стосуються особи із прізвищем ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 30.06.2022 у справі №927/774/20 та 22.02.2022 у справі №904/6293/20).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Отже, обставини даної справи виглядають так, що ОСОБА_1 12.01.2023 видав на свою колишню дружину - ОСОБА_2 , яка залишилась в Україні (в той час як відповідач-1 разом із теперішньою дружиною перебував у Вірменії), довіреність на представництво інтересів як учасника Приватного підприємства "Злагода-2000", в тому числі надано право на відчуження будь-яким не забороненим законодавством України способом належних йому часток у юридичних особах (в тому числі у Приватному підприємстві "Злагода-2000") із правом визначення на власний розсуд умов таких правочинів. Зважаючи на детальний опис у довіреності від 12.01.2023 повноважень ОСОБА_2 щодо відчуження частки в статутному капіталі третьої особи-1 та повноважень на реєстрацію відповідних змін, а також на зміст згоди ОСОБА_4 від 12.01.2023 на відчуження такої частки, суд презюмує, що ОСОБА_1 , надаючи дану довіреність, розумів та погоджував відчуження своєї частки у Приватному підприємству "Злагода-2000".

Однак після того, як ОСОБА_2 відчужила частку у статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" та у лютому-квітні 2023 року сплатила за ОСОБА_1 до державного бюджету податкові зобов`язання та погасила наявну у Приватного підприємства "Злагода-2000" заборгованість (підтверджується наявними у томі 2 на сторінках з 191 по 221 доказами), ОСОБА_1 передумав відчужувати свою частку у такому підприємстві та вирішив нівелювати такий правочин шляхом подання до Міністерства юстиції України безпідставної та необґрунтованої скарги.

При цьому, суд презюмує, що ОСОБА_1 був достеменно обізнаний, що ним видавалась довіреність на реалізацію свого майна як колишній дружині ОСОБА_2 , так і нинішній - ОСОБА_8 , та кожною із них було здійснено реалізацію належного йому майна ( ОСОБА_2 було відчужено частку в статутному капіталі, а ОСОБА_8 - об`єкт нерухомості), проте будучи обізнаним про ці обставини, відповідач-1 послався на неправдиві відомості щодо відчуження частки в статутному капіталі саме ОСОБА_8 з метою ініціювання процесу розгляду Скарги відповідачем-2.

Ні у Висновку, ні у своїх заявах по суті, ні усно на запитання суду Міністерство юстиції України не пояснило яким чином ним було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у Єдиному реєстрі боржників з огляду на допущення державним виконавцем помилки у його ПІБ, яка протягом останніх років не заважала відповідачу-1 відчужувати інше майно на користь інших осіб.

Натомість представник відповідача-1 в судовому засіданні приклав більш ніж достатньо зусиль для доведення того, що в межах виконавчого провадження №55092734 боржником є саме ОСОБА_1 , зокрема, навіть було сплачено такий штраф (хоча відповідач-1 був обізнаний як мінімум ще з травня 2023 року про наявність у нього непогашеного боргу перед державою, але фактично такий борг був погашений лише у вересні 2023 року коли в межах даної справи позивач досить переконливо заперечував особу боржника в межах виконавчого провадження №55092734).

Таким чином, ОСОБА_1 заперечує проти реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" частки у статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" з підстав невиконання ним самим обов`язкового судового рішення (доводить обґрунтованість прийнятого Мін`юстом наказу порушенням ним самим законодавства України - невиконанням остаточного судового рішення).

Попри наведене, неможливість виявлення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. інформації у Єдиному реєстрі боржників щодо ОСОБА_1 обумовлена встановленими самим Мін`юстом правилами пошуку інформації у такому реєстрі (абзацом 8 пункту 1 розділу VІI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5) та вчиненою старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабенко Ольгою Олександрівною помилкою у по батькові боржника - ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачено, що державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Тобто дана помилка у по-батькові боржника - ОСОБА_1 була вчинена підпорядкованим Міністерству юстиції України органом.

За таких обставин, вбачається, що відповідач-2 втрутився у право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" на тих підставах, що його структурним підрозділом було допущено помилку, виявлення якої державним реєстратором за встановлених самим відповідачем-2 правилами було неможливе, внаслідок чого Міністерство юстиції України задовольнило скаргу особи, яка і допустила порушення законодавства України (не виконувала більш як п`ять років судове рішення), в той час як позивач не знав та не міг дізнатись, навіть проявивши розумну зацікавленість, про неможливість проведення державної реєстрації.

У справі "Рисовський проти України" (рішення від 20.10.2011, набуло статусу остаточного 20.01.2012) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Тобто з огляду на викладені положення слід дійти висновку, що основоположними принципами виконання органом місцевого самоврядування або органом державної влади покладених на нього обов`язків (належне урядування) є верховенство права, одним із елементів якого в свою чергу є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлювальних такими обмеженнями, тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Із встановлених в межах справи №910/9426/23 обставин вбачається, що скасування Міністерством юстиції України реєстраційної дії №019016262 від 02.02.2023 з підстав вчинення ним самим (в особі структурного підрозділу) помилки, в той час як відповідач-1 в своїй Скарзі жодним чином не посилався на таку помилку, не відповідає принципу "належного урядування", а також не може бути визнаним таким, що має на меті "суспільний", "публічний" інтерес. Крім того, втручання у право позивача мирно володіти своїм майном (здійснювати управління належним йому підприємством, у власності якого три об`єкти нерухомого майна) з підстав невиконання скаржником (відповідачем-1) остаточного судового рішення більш як п`ять років в частині сплати на користь держави 1 600,00 грн не може також вважатись пропорційним заходом, тим більше, що на час розгляду даного спору ОСОБА_1 було виконано таке рішення та наразі останній підлягає виключенню з Єдиного реєстру боржників.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд переконаний, що якби Мін`юст при розгляді Скарги дотримався встановлених Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимог щодо забезпечення змагальності, безсторонності та неупередженості, то міг та повинен був встановити, що у ОСОБА_1 відсутнє порушене право, яке підлягає захисту шляхом задоволення скарги, оскільки саме останнім було допущено порушення законодавства (не виконувалось остаточне судове рішення - ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №761/24062/16-к), яке унеможливлювало проведення реєстраційних дій, які ОСОБА_1 просив скасувати, в той час як дані обставини не могли бути відомі іншим учасникам спору з огляду на допущення органом відповідача-2 помилки.

Відтак, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про протиправність наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023, а відтак останній підлягає скасуванню, а скасований ним запис - відновленню, так як дана вимога позивача є похідною від вимоги про скасування наказу, яка задоволена судом.

В той же час, вимоги про визнання протиправним та про скасування наказу відповідача №1707/5 від 08.05.2023 є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача.

При цьому, скасування відповідного наказу не потребує його додаткового визнання протиправним, оскільки встановлення обставин протиправності наказу Міністерства юстиції України є фактично мотивами суду для його скасування, в той час як в резолютивній частині підлягають відображенню наслідки розгляду судом викладених мотивів.

Отже, суд вважає, що достатнім способом захисту права позивача є скасування наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023.

Окрім того, виконання наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023 спричинило наслідки - у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація, що учасником та керівником Приватного підприємства "Злагода-2000" є Дішланян А.М., що породжує певну невизначеність у правовідносинами між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера", ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Злагода-2000", тим більше в силу статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" для інших, осіб, які не обізнані із дійсним перебігом обставин між учасниками справи.

У відповідності до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Окрім того, в даному випадку суд керується судовою практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україна.

Так, Європейський суд з прав людини, розглядаючи питання отримання захисту порушених прав у обраний пані Ейрі спосіб - шляхом отримання постанови суду про окреме проживання, у пункті 23 рішення "Ейрі проти Ірландії" від 09.10.1979, розглянув твердження Уряду про те, що заявниця все одно не мала б ніякої користі від судової постанови про окреме проживання з чоловіком. Так, ЄСПЛ було відхилено такий аргумент Уряду з тих підстав, що "постанова про окреме проживання є засобом судового захисту, який гарантується законодавством Ірландії, і як такий він має бути доступним кожному, хто задовольняє передбачені для цього умови. Особа сама має вирішити, який засіб судового засобу використати; отже, навіть якби виявилося, що пані Ейрі обрала засіб судового захисту, менш підходящий для неї, ніж інші у даних обставинах, то це не мало б значення.".

Таким чином, в рішенні у справі "Ейрі проти Ірландії" від 09.10.1979 ЄСПЛ на стадії прийнятності відхилив такий аргумент уряду. Адже, позивач має право на захист свого порушеного права у той спосіб, який сам обрав (якщо такий спосіб передбачений законом), а суд повинен захистити таке порушене право у обраний саме позивачем спосіб, навіть якщо він є менш ефективним, ніж інші, у спірних правовідносинах, а не замість нього вирішувати, яким саме чином (в який спосіб) позивач має захищати своє порушене право.

У пунктах 69-73 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красуський проти Польщі" вказано, що наявність простих сумнівів щодо перспектив успіху конкретного засобу правового захисту, який не є очевидно марним, не є вагомою причиною для відмови від його використання.

Тотожна позиція викладена у п. 73 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Акдівар та інші проти Туреччини".

Слово "засіб правового захисту" в контексті статті 13 означає не засіб правового захисту, який має бути успішним, а просто доступний засіб правового захисту перед органом, уповноваженим розглядати скаргу по суті (рішення Європейського суду з прав людини у справі "C. проти Сполученого Королівства", 1983 рік).

У зв`язку з наведеним, суд вбачає за необхідне також задовольнити вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" про стягнення (витребування з володіння) з ОСОБА_1 частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" у розмірі 100%, що складає 404 000,00 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, суд доходить висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу позивача на приписи ч. 7 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера" виклало попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 11 428,00 грн та на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 120 000,00 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 4 статті 123 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на приписи частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, покладаються на відповідачів в рівних частинах як на осіб, внаслідок неправильних дій яких виник даний спір.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Пераспера" просить суд покласти на відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 120 000,00 грн.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.06.2023 (надалі - Договір про надання правової допомоги), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пераспера" (замовник) та Адвокатським об`єднанням "Дефендо Капітал" (виконавець), ордеру серії АІ №1409842, виданого на представлення інтересів позивача адвокатом Балійчук Л.І., та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2518/10 від 26.02.2004.

Згідно пункту 1.2 Договору про надання правової допомоги предметом цього договору є надання виконавцем правової (правничої) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Пераспера" у вигляді:

1.2.1 складання, підписання та подання до суду позовної заяви про визнання протиправним (незаконним) та скасування наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023 про задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування реєстраційних дій;

1.2.2 представництво інтересів замовника у суді під час розгляду справи про визнання протиправним (незаконним) та скасування наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023 про задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування реєстраційних дій;

1.2.3 консультування з усіх питань, які виникають у зв`язку із оскарженням в суді наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023;

1.3.4 представництво інтересів замовника в усіх державних органах, підприємствах, установах незалежно від форм власності та підпорядкованості, якщо це стосується питання оскарження у суді наказу Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023.

У пункті 3.1 Договору про надання правової допомоги сторонами було погоджено, що вартість правової (правничої) допомоги становить 120 000,00 грн.

Також позивачем було надано суду детальний опис правової (правничої) допомоги від 13.09.2023 та складений замовником та виконавцем акт від 13.09.2023 приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги за договором.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на складність даної справи, що обумовило її розгляд за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні із викликом сторін, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт (складання та подання позовної заяви, відповідей на відзиви відповідачів, клопотань, пояснень, доказів, участь у засіданнях) для належного представництва інтересів відповідача в межах даної справи, суд вважає співмірними витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" у розмірі 120 000,00 грн на оплату професійної правничої допомоги.

З огляду на спірні правовідносини, беручи обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також приймаючи до уваги наслідки вирішення даної справи - часткове задоволення в позовних вимог (відмовлено лише в частині визнання протиправним наказу), суд на підставі частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про необхідність покладення на відповідачів в рівних частинах понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 120 000,00 грн, як на осіб, внаслідок неправильних дій яких виник даний спір

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" задовольнити частково.

2. Стягнути (витребувати з володіння) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" (04215, м. Київ, пр. Георгія Гонгадзе, буд. 28, кв.З, ідентифікаційний код: 45040530) частку в статутному капіталі Приватного підприємства "Злагода-2000" (03061, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 17/1, ідентифікаційний код 25405672) у розмірі 100%, що складає 404 000 (чотириста чотири тисячі) грн 00 коп.

3. Скасувати Наказ Міністерства юстиції України №1707/5 від 08.05.2023 "Про задоволення скарги", виданий на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів держаної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 24.04.2023.

4. Зобов`язати Міністерство юстиції України відновити запис стосовно Приватного підприємства "Злагода-2000" (04215, м. Київ, пр. Георгія Гонгадзе, буд. 28, кв.З, ідентифікаційний код 45040530) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: запис №019016262, Зміна видів економічної діяльності юридичної особи. Зміна кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна місцезнаходження юридичної особи. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. Зміни до установчих документів, які не пов`язані з внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пахниць Наталею Вікторівною 02.02.2023.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" (04215, м. Київ, пр. Гонгадзе Георгія, буд. 28, кв. 3; ідентифікаційний код 45040530) судовий збір у розмірі 6 385 (шість тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 60 000 (шість тисяч) грн 00 коп. Видати наказ.

6. Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код 00015622) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пераспера" (04215, м. Київ, пр. Гонгадзе Георгія, буд. 28, кв. 3; ідентифікаційний код 45040530) судовий збір у розмірі 6 385 (шість тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 60 000 (шість тисяч) грн 00 коп. Видати наказ.

7. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

8. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 17.10.2023.

Суддя Р.В. Бойко