РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2023Справа № 910/13558/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АК ПЛЮС" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Січеславська Набережна, будинок 29 А, кімната 11, 12)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" (бульвар Вацлава Гавела буд.6, м. Київ, 03124)

третя особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 - гр. ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 2 - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 4) в особі Регіональної філії міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи" (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 4)

про усунення перешкод в користуванні власністю

Представники сторін:

від позивача: Кондратюк В.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача : не з`явився.

від третьої особи 1: не з`явився.

від третьої особи 2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Груп" про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження, а саме: усунути ТОВ "АК Плюс" перешкоди в користуванні власності на автомобіль марки Chevrolet Aveo, рік випуску 2007, номер кузова НОМЕР_1 , тип - загальний седан - В, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: зареєстровано: 06.11.2019 року 14:09:45 за № 27184722 реєстратором: філія міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи", 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 4, вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір відступлення, серія та номер: 991/К, виданий: 16.11.2018, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест України"; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, Chevrolet Aveo SA69Y 2007, номер об`єкта: KL1SF69YE8W000686, обтяжувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", код: 37616221, 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6; боржник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення права власності ТОВ "АК Плюс" на належний йому на підставі Договору купівлі - продажу № 40755 від 14.02.2019 року транспортний засіб - автомобіль марки Chevrolet Aveo, рік випуску 2007, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок зареєстрованого 06.11.2019 року за № 27184722 реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи" Біленькою Є.В. приватного обтяження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", оскільки позивач є законним та добросовісним набувачем вказаного рухомого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 01.02.2023 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 10.01.2023 року надійшла заява б/н від 25.01.2023 року про усунення недоліків позовної заяви разом з доданою до неї новою редакцією позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Окрім цього, в позовній заяві викладено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державного підприємства "Національні інформаційні системи" в особі Регіональної філії міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2022 року за результатами розгляду заяви про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13558/22, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та залучено за ініціативою суду до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_1 , підготовче засідання у справі призначено на 01.03.2023 року.

Ухвалою від 01.03.2023 року у зв`язку з неявкою учасників справи та залученням до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Національні інформаційні системи" в особі Регіональної філії міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи, відкладено підготовче засідання на 30.03.2023 року.

Судом доведено до відома, що до початку судового засідання 30.03.2023 року засобами електронного зв`язку та через канцелярію суду 27.03.2023 року та 28.03.2023 року відповідно від Державного підприємства "Національні інформаційні системи" було подано три примірника пояснень № 1208/19.2 від 23.03.2023 року, в яких останній зазначає про те, що ДП "Національні інформаційні системи" як реєстратор виконує суто механічну функцію по внесенню/виключенню до/з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження майна на підставі заяви обтяжувача. При цьому закон покладає відповідальність за достовірність відомостей, що містяться в заяві на обтяжувача. Крім того, ДП "Національні інформаційні системи" зазначає про те, що оскільки обтяжувачем за спірним реєстраційним записом №27184722 є відповідач - ТОВ «Росвен Інвест Україна», то саме відповідач повинен подати заяву про реєстрацію змін обтяження рухомого майна до ДП "Національні інформаційні системи" або до нотаріуса. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2023 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/13558/22 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 11.05.2023 року.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та пояснень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від учасників судового процесу станом на 11.05.2023 року до суду не надходило.

У підготовче судове засідання 01.03.2023 року представники сторін та третя особа 1 особисто та/або її представник не з`явились.

У підготовче судове засідання 30.03.2023 року та судове засідання з розгляду справи по суті 11.05.2023 року представники відповідача, третьої особи 2 та третя особа 1 особисто та/або її представник не з`явились, представник позивача взяв участь в судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.05.2023 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно пунктів 3, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд зазначає, що відповідно до частини 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 ст. 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача та третю особу 1 про розгляд справи судом та про їх право подати відзив та пояснення на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 06.02.2023 року про відкриття провадження у справі № 910/13558/22 та наступні ухвали суду, в тому числі ухвала від 30.03.2023 року про призначення розгляду справи по суті були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача та адресу проживання третьої особи 1, а саме: бульвар Вацлава Гавела буд.6, м. Київ, 03124 та АДРЕСА_1 відповідно.

Про дату, час і місце проведення судового засідання 11.05.2023 року відповідач та третя особа 2 повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 468, 441, 33 відповідно.

Доказів отримання третьою особою 1 ухвали суду від 30.03.2023 року поштовим відділенням зв`язку на час проведення судового засідання 11.05.2023 року до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення №450 на адресу третьої особи 1, в якому зазначено, що станом на 18.04.2023 року поштове відправлення «не вручено під час доставки».

Про поважні причини неявки представників відповідача та третьої особи, а також третьої особи 1 особисто та/або її уповноваженого представника в судове засідання з розгляду справи по суті 11.05.2023 року суд не повідомлено.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місце проживання третьої особи 1 - гр. ОСОБА_1 , матеріали справи не містять та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

Окрім того, згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що третя особа 1 не була позбавлена права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у справі № 910/13558/22, в тому числі з ухвалою від 30.03.2023 року про призначення судового засідання по розгляду справи по суті, в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місця проживання третьої особи 1 та повідомлення її про розгляд справи судом.

Поряд із цим суд, що з урахуванням строків, встановлених статями 165, 168, 178, 179, 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалах від 01.02.2023 року та 01.03.2023 року відповідно, відповідач мав подати відзив на позовну заяву, а третя особа 1 - пояснення щодо суті спору.

Як свідчать матеріали справи, відповідач та третя особа 1 не скористалися наданим їм процесуальним правом, передбаченими частиною 1 статті 178 та частиною 1 статті 179 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача та третьої особи 1 на час проведення судового засідання 11.05.2023 року до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву, пояснень та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статей 165, 168 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач, третя особа 1 та третя особа 2 не скористались наданими їм процесуальними правами, зокрема, представник ТОВ "Росвен Інвест Україна", ДП "Національні інформаційні системи", гр. Музиченко С.М. особисто та/або його представник не прибули в судове засідання з розгляду справи по суті, суд за відсутності заперечень з боку позивача здійснював розгляд справи 11.05.2023 року виключно за наявними матеріалами, за відсутності представників відповідача, третьої особи 2 та третьої особи 1особисто та/або її представника.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.05.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.05.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За умовами частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на сайті позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» www.AK24.CОM.UA за посиланням https://ak24.com.ua/index.php/dokumenty/public-offer-2 розміщений публічний Договір купівлі-продажу, згідно преамбули якого Товариство з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» керуючись ст. 633, 634 Цивільного кодексу України пропонує необмеженому колу осіб укласти договір шляхом приєднання до Договору на визначених у ньому умовах.

В розділі 1 вказаного Публічного договору наведено визначення термінів та понять:

Продавець - будь-яка особа (фізична особа, юридична особа, фізична особа-підприємець), яка відповідно до українського законодавства є власником автомобіля та має намір здійснити його продаж за допомогою сайту (пункт 1.1 Публічного договору).

Сайт - веб-сайт товариства, що розміщений в мережі Інтернет за адресою www.AK24.COM.UA включаючи всі його веб-сторінки (пункт 1.3 Публічного договору).

Акцепт - надання повної і безумовної згоди на пропозицію укласти Публічний договір на умовах, передбачених Публічним договором, що оформлюється шляхом підписання заяви про приєднання до договору купівлі-продажу ( пункт 1.5.1. Публічного договору).

Покупець - будь яка особа (фізична особа, юридична особа, фізична особа- підприємець), яка має на меті придбання автомобіля та котра акцептувала умови публічної оферти (пункт 1.6. Договору).

Згідно положень пунктів 2.2., 2.3. Публічного договору акцептом користувач засвідчує свою повну та беззаперечну згоду зі всіма положеннями та правилами цього Публічного договору без будь-яких виключень і обмежень, та підтверджує, що він ознайомлений з його умовами до моменту вчинення акцепту. Моментом Акцепту є підписання Заяви-приєднання до договору.

За умовами пункту 3.1 Публічного договору за цим договором Продавець зобов`язується передати у власність Покупця транспортний засіб, технічні характеристики якого зазначені в Заяві про приєднання до цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти й оплатити його на умовах цього Договору.

Так, 14.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» (покупець за договором, позивач у справі) та гр. ОСОБА_2 (продавець за договором) укладено Договір купівлі-продажу №40755 (далі - Договір) шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу №40755 від 14.05.2019 року (далі - Заява про приєднання) в порядку статей 633, 634 Цивільного кодексу України.

Розділами 1-11 Договору сторони узгодили предмет договору, ціну автомобіля та порядок розрахунків, набуття права власності та умови переходу ризику знищення або пошкодження товару, зобов`язання сторін та приймання-передання товару, відповідальність сторін, порядок розв`язання спорів, строк дії договору тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Як визначено пунктом 9.1 Договору, даний Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту підписання обома сторонами Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу, і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором у повному обсязі.

Згідно з пунктом 6 Заяви про приєднання датою укладання Договору є дата підписання обома сторонами даної Заяви. З моменту підписання Продавцем даної Заяви та прийняття її Покупцем, Покупець і Продавець набувають прав та обов`язків, визначених Договором, та несуть відповідальність за їх невиконання.

Вказана Заява про приєднання до Договору купівлі-продажу №40755 від 14.05.2019 року підписана представниками продавця і покупця та скріплена печаткою покупця.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який регулюється нормами §1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 Заяви про приєднання сторони погодили технічні характеристики транспортного засобу, що відчужується: автомобіль 2007 року випуску, марка (модель) Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , колір: сірий.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до пункту 5.1 Договору право власності на автомобіль переходить до Покупця на підставі цього Договору з моменту підписання сторонами акту приймання-передання автомобіля.

Згідно з пунктом 5.3 Договору ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження автомобіля переходить від Продавця до Покупця з моменту фактичного приймання автомобіля Покупцем і підписання сторонами акту приймання-передання.

За умовами пункту 6.1.1 Договору Продавець зобов`язаний передати автомобіль Покупцеві за актом приймання-передання протягом 2 робочих днів з дати підписання цього Договору.

За матеріалами справи судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного Договору гр. ОСОБА_2 було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» прийнято передбачений Договором товар - автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 за ціною 132 000,00 грн., що підтверджується підписаним між позивачем та гр. ОСОБА_2 актом приймання-передання від 14.02.2019 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 4.2 Договору продаж автомобіля за цим Договором за домовленістю сторін вчиняється за вартістю, що зазначена в Заяві про приєднання до цього Договору.

Так, згідно з пунктом 5 Заяви про приєднання продаж автомобіля за цим Договором за домовленістю сторін вчиняється за вартістю 132 000,00 грн., яка перераховується на рахунок Продавця, зазначений у реквізитах, протягом двох днів з дати підписання Акту приймання-передання автомобіля.

Наразі, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини виконання умов Договору в частині здійснення оплати товару покупцем не є предметом дослідження у даній справі.

Поряд із цим, станом на час розгляду справи доказів наявності претензій гр. ОСОБА_2 як продавця з питань здійснення оплати та/або наявного спору щодо стягнення заборгованості позивача з оплати проданого продавцем товару в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у відповідності до укладеного між позивачем та гр. ОСОБА_2 . Договору купівлі - продажу № 40755 від 14.02.2019 року останнім як продавцем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі товару (автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 ) позивачу - ТОВ "АК Плюс", а покупцем, у свою чергу, прийнято товар без будь - яких зауважень.

Факт передачі позивачу товару належним чином підтверджено матеріалами справи та не заперечуються відповідачем.

В подальшому, на підставі укладеного Договору купівлі-продажу №40755 від 14.02.2019 року за позивачем було проведено державну реєстрацію автомобіля Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , з оформленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.02.2019 року та присвоєнням держаного номеру НОМЕР_2 .

Таким чином позивач - ТОВ «АК Плюс» є власником автомобіля Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , держаний номер НОМЕР_2 , на підставі Договору купівлі-продажу №40755 від 14.02.2019 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.02.2019 року.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ч. ч. 1, 2 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Водночас, як зазначає позивач у позовній заяві та встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №80888326 від 21.10.2022 року, копія якого наявна в матеріалах справи, на автомобіль Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , 06.11.2019 року державним реєстратором Регіональної філії м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи», Київська область Біленькою Є.В. зареєстроване приватне обтяження №27184722; тип обтяження - застава рухомого майна, боржник - Музиченко Сергій Олександрович, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест»; підстава - Договір відступлення №991/К від 16.11.2018 року; розмір основного зобов`язання - 742 229,22 грн.; відомості про обмеження - заборона відчужувати; строк виконання зобов`язання та термін дії - 06.11.2024 року.

Тобто, після придбання позивачем автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 за Договором купівлі-продажу №40755 від 14.02.2019 року та його державної реєстрації 14.02.2019 року, на цей автомобіль 06.11.2019 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження №27184722, і таке обтяження, як стверджує позивач, обмежує його право власності щодо розпорядження спірним автомобілем.

Разом з цим, відповідно до умов пункту 3.3 Договору визначено, що Продавець стверджує, що на момент укладання цього Договору автомобіль не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено з іншими особами будь-яких договорів з відчуження чи користування. Треті особи не мають прав на автомобіль. Правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (пункт 6 статті 203 Цивільного кодексу України). Згода іншого з подружжя на укладання цього договору отримана у встановленому законом порядку.

В той же час, процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів встановлюється Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року (далі - Порядок №1388).

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно з абзацом 2, 3 пункту 15 Порядку №1388 (в редакції, чинній на момент купівлі-продажу спірного автомобіля) після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати.

У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні.

З огляду на те, що територіальним органом з надання сервісних послуг МВС України за наслідками здійсненої перевірки транспортного засобу - автомобіля Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 щодо наявності відомостей про розшук, арешт, заборону або обмеження відчуження позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 14.02.2019 року останній вказує, що спірний автомобіль було придбано ТОВ «АК Плюс» без обтяжень та будь-яких заборон.

При цьому з урахуванням обставин накладення обтяження № 27184722 від 06.11.2019 року після укладення позивачем Договору купівлі-продажу від 14.02.2019 року, останній зазначає про порушення його права власності, зокрема, щодо розпорядження вказаним автомобілем, як добросовісного набувача зазначеного транспортного засобу.

Таким чином, оскільки ТОВ «АК Плюс» є законним власником автомобіля Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , та який на момент його придбання не перебував у заставі або під обтяженням, наявність зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження №27184722 від 06.11.2019 року обмежує право власності позивача на спірний автомобіль, у зв`язку з чим ТОВ «АК Плюс» на підставі статті 391 Цивільного кодексу України звернулось до суду з вимогами про усунення перешкод у здійсненні ним права власності (розпорядження) автомобілем Chevrolet Aveo, рік випуску - 2007 рік, номер кузова: НОМЕР_1 , колір - сірий, державний номер НОМЕР_2 , шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватного обтяження № 27184722 від 06.11.2019 року.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним або розірвання Договору купівлі-продажу № 40755 від 14.02.2019 року та/або його окремих положень сторонами суду не надано.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і у своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Окрім цього відповідно до статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.

Згідно із статті 386 Цивільного кодексу України та статті 133 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 147 Господарського кодексу України майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Цивільного кодексу України).

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, а саме: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (статті 387 Цивільного кодексу України), негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (статті 391 Цивільного кодексу України), про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (статті 392 Цивільного кодексу України).

З урахуванням предмету поданого позивачем на підставі ст. 391 ЦК України позову про усунення перешкод у здійсненні ним права власності (розпорядження) автомобілем Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , шляхом зняття обтяження і виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц зазначено, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Такий висновок щодо застосування норм статті 391 ЦК України висловлений також в інших чисельних рішеннях Верховного Суду.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем повинна бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 924/1220/17 (провадження № 12-26гс19) та у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 914/1623/17, від 26.05.2020 року у справі № 906/656/19 та від 03.06.2020 року у справі № 916/1666/18.

Висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, в т.ч. приписів статті 391 Цивільного кодексу України, підлягають врахуванню судами відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини 4 статті 236 ГПК України.

Таким чином, вимагати усунути перешкоди у розпорядженні спірним автомобілем має право лише власник автомобіля, який ним фактично володіє, та яким є позивач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «АК Плюс».

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України та статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, а також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.

Таким чином, вказана норма закону закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

Як встановлено судом за матеріалами справи, позивачем зазначено в позовній заяві і під час розгляду справи по суті в судовому засіданні і відповідачем не спростовано, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявний запис №27184722 від 06.11.2019 року про приватне обтяження - заставу рухомого майна, а саме автомобіля Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , боржник - Музиченко Сергій Олександрович, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест», що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №80888326 від 21.10.2022 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про заставу" та статтею 572 Цивільного кодексу України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 4 статті 577 Цивільного кодексу України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 586 Цивільного кодексу України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03.04.2013 року в справі № 6-7цс13, від 19.11.2014 року в справі № 6-168цс14 та Верховного Суду від 10.10.2019 року в справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19), від 07.04.2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19), від 21.09.2022 року у справі №761/2631/21 (провадження №61-5990св22).

Згідно зі статтею 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 21.09.2022 року у справі №761/2631/21 (провадження №61-5990св22), від 07.04.2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19), від 09.06.2021 року у справі № 643/1735/19 (провадження № 61-1526св20), від 24.06.2021 року у справі № 757/4536/18 (провадження № 61-3913св21), від 27.07.2022 року справі № 601/1772/20 (провадження № 61-18832св21).

Як встановлено судом під час розгляду даної справи позивач набув транспортний засіб 14.02.2019 року на підставі Договору купівлі-продажу №40755, при цьому обтяження або інших заборон на відчуження на автомобіль зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 06.11.2019 року за №27184722.

Отже, застава спірного транспортного засобу не була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на час придбання автомобіля ТОВ «АК Плюс» за Договором купівлі-продажу №40755 від 14.02.2019 року.

Про відсутність станом на 14.02.2019 року будь-яких заборон чи обмежень на відчуження спірного автомобіля свідчить також обставина здійснення в органах МВС України державної реєстрації права власності на автомобіль за позивачем та видача на зареєстрований автомобіль уповноваженим органом МВС України свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 14.02.2019 року.

Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі дозволяють дійти висновку, що позивач є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з правочину застави, а тому, за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в силу вимог статті 388 Цивільного кодексу України та статті 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" він є добросовісним набувачем автомобіля Chevrolet Aveo, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та набув право власності на нього без будь-яких обтяжень та заборон, оскільки не знав і не міг знати про наявність будь-яких договорів, пов`язаних із заставою спірного транспортного засобу, між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та гр. ОСОБА_1 .

При цьому відповідачем та третіми особами 1, 2 на час розгляду справи по суті 11.05.2023 року не надано будь-яких доказів існування обтяжень та/або їх реєстрації щодо спірного майна на час придбання його позивачем згідно Договору купівлі - продажу № 407555 від 14.02.2019 року.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав вважати збереження сили застави для нового власника авто в разі відсутності станом на дату набуття останнім права власності на автомобіль у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження такого майна викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №333/6700/15-ц, від 01.11.2018 року у справі №348/1897/16-ц, від 11.09.2019 року у справі №573/1105/17, від 05.02.2020 року у справі №761/11267/18.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, всебічно і повно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, з урахуванням встановленої судом обставини відсутності зареєстрованої застави спірного транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на час придбання автомобіля ТОВ «АК Плюс» за Договором, а також будь - яких інших доказів та посилань, що ставлять під сумнів правомірність придбання спірного автомобіля позивачем, за висновками суду, останній придбав спірний автомобіль без обтяжень, відтак наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису про зареєстроване обтяження, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд, свідчить про порушення права власності ТОВ «АК Плюс», а тому за умови доведеності позивачем наявності правових підстав відповідні порушення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" та перешкоди у здійсненні (розпорядження) автомобілем підлягають усуненню шляхом зняття відповідного обтяження та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Усунути Товариству з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 29 А, кімната. 11, 12, ) перешкоди в користуванні власністю на автомобіль марки Chevrolet Aveo, рік випуску 2007, номер кузова НОМЕР_1 , тип - загальний седан - В, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: зареєстровано: 06.11.2019 року 14:09:45 за № 27184722 реєстратором: Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні Інформаційні системи", 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд, 4, вид обтяження: приватне обтяження; тип реєстрації: поточна; тип обтяження: застава рухомого майна; підстава обтяження: Договір відступлення, серія та номер: 991/К, виданий: 16.11.2013, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест України"; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, Chevrolet Aveo SA69Y 2007, номер об`єкта: KL1SF69YE8W000686, обтяжувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", код: 37616221, 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6; боржник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" (бульвар Вацлава Гавела буд. 6, м. Київ, 0312, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 29 А, кімната 11,12, ) судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 11 жовтня 2023 року.

Суддя А.М. Селівон