УХВАЛА

13 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 914/2402/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гравіс"

на рішення Господарського суду Львівської області

(суддя - Кітаєва С.Б.)

від 19.05.2023,

додаткове рішення Господарського суду Львівської області

(суддя - Кітаєва С.Б.)

від 01.06.2023,

постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М., Якімець Г.Г.)

від 05.09.2023

та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М., Якімець Г.Г.)

від 19.09.2023

у справі за позовом Спільного підприємства "Київ-Захід" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гравіс"

про зобов`язання провести державну реєстрацію змін до статуту ТОВ "Гравіс" у зв`язку із виходом СП "Київ-Захід" із складу учасників товариства, та стягнення вартості частини майна, пропорційної частці у статутному капіталі товариства

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2017 року Спільне підприємство "Київ-Захід" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - позивач, Підприємство) звернулось до Господарського суду Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гравіс" (далі - відповідач, Товариство) з позовом про:

- зобов`язання провести державну реєстрацію змін на підставі статті 7 Закону України "Про господарські товариства", у зв`язку із виходом позивача зі складу учасників Товариства;

- стягнення з відповідача на користь позивача вартості частини майна Товариства в розмірі 50% дійсної (ринкової) вартості майна Товариства, у зв`язку з виходом учасника, станом на 25.10.2016.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був співзасновником відповідача та вніс до статутного капіталу Товариства 1 733 774,00 грн, що становило 50% від загального капіталу, іншим засновником товариства був ОСОБА_1 25.10.2016 позивач прийняв рішення про вихід зі складу учасників Товариства та про проведення розрахунку з ним на підставі дійсної ринкової вартості всього майна, яке оформлене протоколом загальних зборів учасників Підприємства №17 від 25.10.2016. У порушення вимог статті 7 Закону України "Про господарські товариства" відповідач ухиляється від вирішення питання про оформлення виходу позивача зі складу учасників шляхом проведення відповідної державної реєстрації змін до установчих документів та в порушення статті 54 вказаного Закону не здійснив протягом 12 місяців з дня виходу (з 25.10.2016) виплати вартості частини майна Товариства, пропорційно до частки у статутному капіталі Товариства.

3. 29.11.2022 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 51 106 500,00 грн основного боргу, 34 687 074,47грн інфляційних втрат(за період з жовтня 2017 року по листопад 2022 року) та 7 808 793,16 грн 3% річних, які нараховані з 26.10.2017 по 28.11.2022

4. Ухвалою від 21.12.2022 прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

5. Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2023 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 51 106 500,00 грн основного боргу, 31 835 820,24 грн інфляційних втрат, 742 234,40 грн 3% річних, 838 313,80 грн судового збору, 356 034,14 грн витрат на проведення судових експертиз. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

6. Суд виходив з того, що оскільки 25.10.2016 позивач вийшов з числа засновників (учасників) Товариства шляхом подання заяви про вихід, то відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" відповідач зобов`язаний був виконати свій обов`язок виплатити Підприємству вартість частини майна пропорційну його частці у статутному капіталі до 25.10.2017. Вартість частини майна, пропорційна частці 50% у статутному капіталі Товариства, станом на 25.10.2016, становила 51 106 500,00 грн. Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 34 687 074,47 грн за період з 26.10.2017 по 28.11.2022, суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та вказав, що такі становлять 31 835 820,24 грн, тому у задоволенні решти вимог відмовив. Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що такий проведено правильно і становить 7 808 793,16 грн, проте дійшов висновку про доцільність зменшення його розміру та стягнення 742 234,40 грн (що складає 9,5 %).

7. Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 01.06.2023 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з відповідача 241 832,70 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

8. Суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 241 832,70 грн, врахувавши часткове задоволення позову в частині майнової вимоги та відмову в частині немайнової вимоги (витрати на правову допомогу у розмірі 250 500 грн покладені на позивача), дослідив подані позивачем докази та надав оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідність цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат.

9. Щодо заяви відповідача про відшкодування йому понесених витрат на правову допомогу суд зазначив, що відсутня можливість пересвідчитися у дійсній домовленості сторін стосовно розміру адвокатського гонорару, оскільки з доданого відповідачем витягу з угоди про надання професійної правничої допомоги від 11.10.2022 не вбачається погодженість між сторонами розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру). Також, з витягу з угоди не вбачається, що сторони погодили розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару в актах приймання передачі наданих послуг, та що умовами угоди визнаються сторонами її невід`ємними частинами.

10. 05.09.2023 Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою:

- апеляційну скаргу Товариства залишив без задоволення;

- апеляційну скаргу Підприємства задовольнив частково;

- рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 7 066 558,76 грн 3% річних та інфляційних втрат у сумі 2 851 254,23 грн - скасував;

- у цій частині прийняв нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задовольнив повністю;

- виклав пункт резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Гравіс (80100, Львівська область, м.Червоноград, пр.Шевченка, 16-а; ідентифікаційний код 30463088) на користь Спільного підприємства "Київ-Захід" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Б.Хмельницького, 85; ідентифікаційний код 20780000) 51 106 500,00 грн основного боргу, 34 687 074,47 грн інфляційних втрат, 7 808 793,16 грн 3% річних, 868 350,03 грн судового збору та 360 790,60 грн витрат на проведення судових експертиз";

- стягнув з Товариства на користь Підприємства 227 176,80 грн судового збору за перегляд рішення апеляційним судом;

- додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2023 залишив без змін.

11. Суд виходив з того, що:

- датою виходу позивача з Товариства слід вважати саме 25.10.2016 (аналогічна правова позиція щодо визначення дати виходу учасника зі складу учасників товариства викладена у постанові Верховного Суду від 18.08.2022 у справі № 912/2438/20);

- доводи відповідача, що мінімальною можливою розрахунковою датою виходу позивача з Товариства мало б бути 26.01.2017 (25.10.2016+3 місяці) є помилковими;

- наслідком подання учасником Товариства заяви про вихід з нього є припинення корпоративних відносин з Товариством та отримання права на виплату вартості частини майна, пропорційну частці такого учасника у статутному капіталі Товариства;

- обов`язок відповідача виплатити позивачу вартість частини майна пропорційну його частці у статутному капіталі мав бути виконаний до 25.10.2017;

- позивач має право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна Товариства, обчисленої на дату подання учасником заяви про вихід з Товариства;

- вартість частини майна, пропорційна частці 50% у статутному капіталі Товариства, з урахуванням дійсної (ринкової) вартості всіх необоротних і оборотних активів Товариства, його зобов`язань та прибутку, яка підлягала би до виплати учаснику у зв`язку з його виходом з числа учасників станом на 25.10.2016 становитиме 51 106 500,00 грн;

- розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період з жовтня 2017 року по жовтень 2022 року та проведений останнім є арифметично правильним, відповідно до стягнення з відповідача підлягають 34 687 074,47 грн;

- розрахунок 3% річних проведено правильно і становить 7 808 793,16 грн.

12. 19.09.2023 Західний апеляційний господарський суд ухвалив додаткову постанову, якою стягнув з Товариства на користь Підприємства 27 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

13. 25.09.2023 Товариство подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

14. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

15. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

16. У касаційній скарзі скаржник визначає підставою касаційного оскарження судових рішень випадок, передбачений пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

17. В обґрунтування посилається на неправильне застосування судами норм статті 88 Господарського кодексу України, статей 116, 148, 214 Цивільного кодексу України, статті 54 Закону України "Про господарські товариства" (у чинній на той час редакції) та неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права.

18. Разом з тим, у касаційній скарзі скаржник зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме норм частини четвертої статті 75 ГПК України (порушення преюдиції щодо встановлених обставин Апеляційним судом Львівської області у справі № 459/892/17 та Червоноградським міським судом Львівської області у справі № 459/1525/17 ), частини другої статті 118 ГПК України (залишення експертних висновків без розгляду без винесення відповідної ухвали), статей 77, 86, 236 ГПК України (висновок експерта № 406/1677-1690 від 01.07.2021 є недопустимим доказом).

19. Водночас у цій частині касаційна скарга не містить зазначення передбаченої статтею 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.

20. Верховний Суд зауважує, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (підпункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

21. Зокрема, у разі якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, то підставою касаційного оскарження є пункт 4 частини другої цієї статті. Проте відповідно до цього пункту не всі процесуальні порушення є підставою для касаційного оскарження.

22. У такому разі касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

23. Також, відповідно до частини п`ятої статті 244 ГПК України додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

24. З огляду на те, що додаткове судове рішення як похідне від первісного судового акта є його невід`ємною складовою, і інший порядок оскарження додаткового судового рішення ГПК України не визначений, касаційне оскарження додаткового рішення здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом для основного рішення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).

25. У касаційній скарзі скаржник, оскаржуючи додаткове рішення суду першої інстанції та додаткову постанову суду апеляційної інстанції, не визначає жодної з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбаченої статтею 287 ГПК України.

26. Верховний Суд зазначає, що правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги. При цьому, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні узгоджуватися з визначеними скаржником підставами касаційного оскарження судових рішень.

27. Отже, зазначене є підставою для залишення касаційної скарги без руху, із наданням скаржникові строку на приведення її у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

28. Також відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

29. Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

30. Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

31. Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

32. Відповідно до вимог касаційної скарги (оскарження судових рішень щодо задоволення позову про стягнення 51 106 500,00 грн основного боргу, 34 687 074,47 грн інфляційних втрат та 7 808 793,16 грн 3% річних) заявник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 736 700,00 грн (1,5% від 93 602 367,63 грн (але не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2022 рік (заява про збільшення позовних вимог), тобто 868 350,00 грн) * 200%).

33. До касаційної скарги додано платіжну інструкцію № 9266 від 18.09.2023, яка підтверджує сплату судового збору в сумі 52 020,00 грн, тобто у меншому розмірі, ніж встановлено законом.

34. Сума судового збору, яку необхідно доплатити заявнику, складає 1 684 680,00 грн.

35. Таким чином, касаційна скарга підлягає залишенню без руху також на підставі частини другої статті 292 ГПК України для надання строку на усунення встановлених недоліків в частині сплати судового збору.

36. Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

37. Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

38. Враховуючи, що касаційна скарга містить недоліки, Суд вважає за необхідне залишити її без руху, а тому заявлене клопотання у цій справі розглядатиметься після усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись нормами статей 174, 234, 288, пункту 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гравіс" на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2023, додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2023, постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 у справі № 921/481/22 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у пунктах 18-19, 23-25 цієї ухвали;

- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 684 680,00 грн.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова