УХВАЛА

12 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 911/2653/17 (756/15873/16)

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Огороднік К.М.

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023

у справі № 911/2653/17 (756/15873/16)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Добробут»

до ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2

про визнання недійсним договору

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/2653/17

за заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Добробут»

про банкрутство

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.07.2022 позов задоволено повністю. Визнано недійсним Договір про надання юридичних послуг від 24.12.2007, укладений між ТОВ фірма «Добробут» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Добробут» 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022 у справі № 911/2653/17 (756/15873/16) залишено без змін.

24.07.2023 через систему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 у справі №911/2653/17 (756/15873/16), в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення; ухвалити нове рішення яким відмовити ТОВ фірма «Добробут» в задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском термінів позовної давності та існуванням чинного рішення з того ж приводу і підстав Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №756/14325/13-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 10.08.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 у справі №911/2653/17 (756/15873/16), залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 19.09.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 у справі №911/2653/17 (756/15873/16), залишено без руху.

На виконання вимог ухвал Верховного Суду від 10.08.2023 та 19.09.2023 від скаржника надійшли заяви про усунення недоліків касаційної скарги відповідно до яких ОСОБА_1 просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження та в якості підстави подання касаційної скарги зазначає обставини, визначені пунктом 1,4 частини першої статті 287 ГПК України. Зокрема скаржник зазначає про ухвалення рішення суду першої інстанції з порушенням норм матеріального права та процесуального права, а саме ст.ст. 257, п.п.1,4 ст. 261 ЦПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, суддя-доповідач вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абз.3 пп. 3 п.3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини 3 статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а у випадку оскарження на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, або інші порушення норм процесуального права передбачені частиною першою статті 310 ГПК України, то в цьому разі у касаційній скарзі має вказати пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та має бути конкретно зазначено, з вказівкою на частину першу або/та третю статті 310 ГПК України.

Однак, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається лише на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 257, п.п.1,4 ст. 261 ЦПК України, зокрема судом першої інстанції позивачу було поновлено строк позовної давності, що призвело до ухвалення незаконного рішення. При цьому скаржник не зазначає які норми матеріального і процесуального права було порушено Північним апеляційним господарським судом при ухваленні судового рішення від 14.06.2023.

Зміст касаційної скарги та заяви про усунення недоліків не містить посилання на:

- постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; або

- необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; або

- відсутність висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Посилання скаржника на порушення вимог ст.ст. 257, п.п.1,4 ст. 261 ЦПК України та не врахування рішення Апеляційного суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №756/14325/13-ц не формують чітких підстав касаційного оскарження у розумінні частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті.

Касаційна скарга має містити мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для касаційного оскарження судових рішень, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до ч. 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 288, 290, 291, 292 ГПК України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.07.2022 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 у справі №911/2653/17 (756/15873/16) - залишити без руху.

2.Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

3.Роз`яснити скаржнику у справі №911/2653/17 (756/15873/16), що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду

у складі Верховного Суду Огороднік К.М.