ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2023м. ХарківСправа № 922/2334/21 (922/4535/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" , 2. ОСОБА_1
про визнання недійсним договору що розглядається в межах провадження по справі № 922/2334/21 про банкрутство ТОВ «Софія Близнюки»
за участю :

представника позивача - Хуторянець О.В.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/2334/21 про банкрутство ТОВ "Софія - Близнюки".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.08.2021 серед іншого було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Софія Близнюки, , визнано розмір вимог ініціюючого кредитора Акціонерного товариства Райффайзен Банк, в тому числі й забезпечених заставою майна боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Хандуріна Дмитра Вікторовича та призначено проведення попереднього засідання суду.

16.11.2021 до суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" надійшла позовна заява, в який позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення Договір поруки від 27.12.2019, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія - Близнюки" та ОСОБА_1 , стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В наданій позовній заяві позивач зазначає, що ТОВ "Софія - Близнюки" не мало права укладати Договір поруки від 27.12.2019 року №б/н. На переконання позивача зазначений договір є фраудаторним правочином, що був укладений з метою створення "штучної" заборгованості перед ОСОБА_1 задля ухиляння від сплати боргу перед кредиторами, приховування майнових активів боржника (шляхом укладання Договору застави), а також з метою недопущення звернення стягнення на майно боржника кредиторами, зокрема майбутній урожай у відповідний період, а відтак підлягає визнанню недійсним.

Також позивач зауважує, що ТОВ "Софія - Близнюки" уклало безоплатний Договір поруки та взяло на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони ( ОСОБА_1 ) за виконання зобов`язання фізичної особи ОСОБА_2 який на той момент перебував і на сьогоднішній день перебуває керівником ТОВ "Софія - Близнюки", а отже мав і має прямий вплив і контроль над Поручителем.

ТОВ "Софія - Близнюки" при укладенні даного договору повністю усвідомлювало його економічну невигідність для підприємства, а також неможливість настання будь-яких майнових дій зі сторони інших осіб на користь ТОВ "Софія - Близнюки".

На думку позивача, укладання Договору поруки вчинено з порушенням норм цивільного законодавства, а саме ч.З ст.238 ПК України, оскільки ОСОБА_2 вчинив правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах.

Позивач також стверджує, що укладання спірного Договору поруки було вчинено у "підозрілий" в розумінні ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства період (протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство).

Позивач зауважує, що укладення Договору поруки при існуванні значних грошових зобов`язань перед іншими особами, суперечить загальним засадам цивільно-правових зобов`язань та засадам здійснення господарської діяльності. Оскільки до укладання договору Поруки ТОВ "Софія - Близнюки" вже мала зобов`язання перед Позивачем на суму 5 129 800,00 грн. Згідно з балансом ТОВ "Софія - Близнюки" (форма № 1 -м) за 2019 рік разом кредиторські зобов`язання на кінець звітного періоду складали 42 901 800,00 грн., тому на переконання позивача укладення вказаного Договору поруки було вкрай фінансово невигідним для ТОВ "Софія - Близнюки", було здійснено за наявності значного обсягу заборгованості за зобов`язаннями перед іншими кредиторами.

З огляду на це, укладення ТОВ "Софія - Близнюки" Договору поруки суперечить принципам розумності та справедливості, оскільки: не переслідує розумної економічної мети; є невигідним для товариства; стало одним з факторів, що призвело до значного накопичення кредиторських вимог; порушує права кредиторів на отримання належних їм сум заборгованостей; зумовлює можливість включення «штучної» заборгованості ОСОБА_1 до Реєстру вимог кредиторів ТОВ "Софія - Близнюки", що, у свою чергу, також порушує права інших кредиторів на стягнення заборгованості з останнього.

Правовою підставою для віднесення цього спору до підсудності господарського суду Харківської області, позивач вказує ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, яка передбачає розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник в межах справи про банкрутство.

Ухвалою суду від 22.12.2021 було прийнято позовну заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія - Близнюки" та ОСОБА_1 та відкрито провадження за №922/2139/21 у справі № 922/2321/20; ухвалено розглядати заяву за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 12.01.2022.

11.01.2022 арбітражний керуючий Хандурін Д.В. надав електронною поштою письмові пояснення на позовну заяву АТ "Райффайзен Банк", в яких зазначив, що на його думку зміст правочину, а саме договору поруки №б/н від 27.12.2019 суперечить нормам Цивільного законодавства абз.1 ч.3 ст. 92 ЦКУ та ч.3 ст. 238 ЦКУ, ОСОБА_2 перевищив свої повноваження і вчинив правочин в своїх інтересах від імені юридичної особи яку він представляє, в свою чергу обмеження повноважень ОСОБА_2 щодо представництва ТОВ "Софія - Близнюки" набувають також юридичних наслідків для ОСОБА_1 як контрагента ТОВ "Софія - Близнюки" відповідно до позиції Верховного суду України, оскільки ОСОБА_1 повинен був, проявити розумну обачність та знати про обмеження передбачені Цивільним кодексом України.

У зв`язку з вищевикладеним, розпорядник майна ТОВ "Софія - Близнюки" аргументи які викладені в позовній заяві АТ "Райффайзен Банк" до ТОВ "Софія - Близнюки" та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки від 27 грудня 2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія - Близнюки" та фізичною особою, громадянином України ОСОБА_1 вважає об`єктивними, а прохальну частину позовної заяви такою, що підлягає задоволенню.

25.01.2022 до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1736), в якому 2-й відповідача проти позову заперечує, зазначивши, що на його думку з матеріалів позовної заяви не можливо встановити, яким чином сторони при укладанні договору поруки від 27.12.2019, скориставшись принципом свободи договору в межах статті 627 ЦК України, порушили права АТ Райффайзен Банк.

Також 2-й відповідач у своєму відзиві зазначив, що наміри сторін договору поруки були реальними та направлені на створення правових наслідків за договором позики, адже відповідно до розписки про отримання позики від 27.12.2019, відповідач ОСОБА_1 передав позичальнику кошти у розмірі 305 000 доларів США, у зв`язку з чим вважає, що позовна заява АТ Райффайзен Банк не містить належних, допустимих та вірогідних доказів на підтвердження заявлених обставин, а тому позов не підлягає задоволенню.

09.02.2022 суд закрив підготовче провадження № 922/2334/21 ( 922/4535/21) за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Близнюки" та Фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 02 березня 2022 року о 11:30 год.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З метою убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема, учасників справи та працівників суду, судове засідання, призначене на 02.03.2022, не відбулося.

У зв`язку із реальною загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду та суддів, керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, розпоряджень Харківської обласної військової адміністрації, прийнятих відповідно до ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", керівництвом Господарського суду Харківської області встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану.

З метою подальшого розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання щодо розгляду справи по суті.

Ухвалою від 21.07.2023 суд призначив судове засідання щодо розгляду по суті справи № 922/2334/21 (922/4535/21) за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Близнюки" та Фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки на "28" серпня 2023 р. об 11:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в призначене судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

До суду повернувся корінець поштового повідомлення з відміткою про отримання 1-м відповідачем ухвали від 21.07.2023. Зокрема відповідно поштового повідомлення № 600, відповідач ТОВ "Софія - Близнюки" отримало зазначене відправлення 03.08.2023.

Копія ухвали суду від 21.07.2023, яка була направлена на зареєстровану адресу ОСОБА_1 . Проте, зазначена ухвала повернута суду з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п.п.3, 4, 5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. п. 11, 17 Правил).

Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 99.2 Правил).

Відповідно до п.п.116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст.ст.120, 242 Господарського процесуального кодексу України, п.п.11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи вищевикладене та факт направлення судом ухвали на офіційну адресу відповідачів у справі та повернення вказаної ухвали із відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд доходить висновку про належне повідомлення відповідачів у даній справі.

Суд зазначає, що сам лише факт неотримання відповідачами кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала Господарського суду Харківської області від 21.07.2023, якою було відкладено розгляд справи та інші ухвали суду, були оприлюднені на офіційному веб-порталі судової влади України. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідачів про розгляд даної справи, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

27.12.2019 ОСОБА_2 отримано від ОСОБА_1 позику у розмірі 305 000,00 доларів США еквівалент у гривні 8 144 354,00 грн, що підтверджується Договором позики від 27.12.2019 та розпискою про отримання позики від 27.12.2019.

27.12.2019, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" та ОСОБА_1 укладено Договір поруки б/н від 27.12.2019, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку громадянином України ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , за договором, передбаченим ст. 2 цього Договору (надалі іменується основний договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки б/н від 27.12.2019 під основним договором в цьому Договорі розуміють Договір позики б/н від 27 грудня 2019 року, укладений між Кредитором (в основному договорі іменується Позикодавець) та Боржником (в основному договорі іменується Позичальник) на загальну суму 305 000 (триста п`ять тисяч) доларів США у тому числі з усіма санкціями (пеня, штрафи, відсотки, тощо) передбаченими основним договором за можливе несвоєчасне виконання зобов`язання.

20.02.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ "Софія-Близнюки" укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., запис в реєстрі № 534.

Відповідно до п. 1.1 Договору застави, цей договір забезпечує вимоги Заставодержателя (позикодавця), що виникають із Договору позики, укладеного між Заставодержателем (позикодавцем) та Боржником, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (позичальником), 27 грудня 2019 року у простій письмовій формі, (надалі - Зобов`язання), за умовами якого Заставодержатель (позикодавець) передав, а Боржник (позичальник), прийняв у власність валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 305 000,00 (триста п`ять тисяч) доларів США (цифровий код іноземної валюти 840, літературний код іноземної валюти ШБ) строком виконання до 01 вересня 2020 року (першого вересня дві тисячі двадцятого року). У випадку продовження строків виконання зобов`язань за Договором позики (шляхом укладення договорів про внесення змін до нього), дія застави, передбаченої цим Договором, зберігається до повного виконання умов Договору позики.

Як передбачено пунктом 1.2 Договору застави, в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних у п. 1.1 цього Договору, Заставодавець на умовах, передбачених цим Договором, передає у заставу належне йому майно (далі - Майно):

майбутній врожай 2020 року посівів озимої пшениці на земельних ділянках загальною площею 450 га, що розташовані в межах території Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області та орендуються Заставодавцем,

згідно з довідкою № 01-43/435 від 20 листопада 2019 року, виданою відділом агропромислового розвитку Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області та довідкою № 01-51/528 від 11 лютого 2020 року виданою Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області, а саме:

в полі № 1 -34 га, в полі № 2 - 70 га, в полі № 3 - 32 га, в полі № 4 - 35 га, в полі № 5 - 54 га, в полі № 6 - 50 га, в полі № 7 - 5 га, в полі № 9 - 20 га, в полі № 10-35 га, в полі №11-60 га, в полі № 17-30 га, в полі № 21 - 25 га.

Загальна площа посівів озимої пшениці врожаю 2020 року, що передається Заставодавцем у заставу на умовах, передбачених цим Договором, складає 450,0 га, середня врожайність за останні 5 років, а саме 2015-2019 (дві тисячі п`ятнадцятий рік - дві тисячі дев`ятнадцятий рік) по сільгосппідприємству та господарствах Близнюківського району Харківської області - 34 центнерів з гектару (що підтверджується Довідкою № 01-43/415 від 04 листопада 2019 року, виданою Близнюківського районною державною адміністрацією Харківської області), по ціні 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок без ГІДВ за одну тонну, на загальну суму 5 355 000,00 (п`ять мільйонів триста п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у Постанові від 16.04.2018 у справі №920/847/17, з моменту порушення стосовно боржника провадження у справі про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Відтак, спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні щодо інших законодавчих актів при розгляді справ про банкрутство, а тому правочини, що укладені боржником ТОВ "Софія-Близнюки" та стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними не лише за загальними підставами для визнання правочинів недійсними, що встановлені Цивільним кодексом України, а й на підставах, встановлених ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Верховний Суд в Постанові від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинне бути виконане належним чином, а тому кожний кредитор управі розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому всі боржники мають на меті добросовісно виконати всі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Водночас, угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається про людське око, таким критеріям відповідати не може.

Відповідно до п.88 Постанови Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, ст. 627 ЦК України, що закріплює свободу договору та, зокрема, вільність сторін у визначенні його умов, включає у себе також необхідність урахування вимог розумності та справедливості.

Згідно з Постановою Верховного Суду України від 13.04.2016 р. у справі №3-204гс16, суд погодився з висновками першої та апеляційної інстанцій, у випадку, коли договір поруки на значну суму укладається боржником як поручителем вже за наявності в нього значних боргових зобов`язань перед іншими кредиторами, то такий договір поруки слід вважати укладеним не для настання його реальних наслідків, які полягають у забезпеченні належного виконання зобов`язань за основним договором поручителем на випадок їх невиконання/порушення зобов`язаною за договором стороною, а вчиненим боржником зі свідомого розрахунку, що невиконання основного договору матиме місце і покупець не здійснить розрахунок за договором купівлі-продажу, так само як і поручитель через складне фінансове становище не зможе здійснити погашення вимог.

Так, судом було встановлено, що 13.04.2017 між АТ "Райффайзен Банк" та ТОВ "Софія-Близнюки" укладено Кредитний договір № 011/1700/342714 відповідно до умов якого АТ "Райффайзен Банк" зобов`язався надати ТОВ "Софія-Близнюки" кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 698 000,00 грн., а ТОВ "Софія-Близнюки" зобов`язувалось використати Кредит за цільовим призначенням, повернути АТ "Райффайзен Банк" суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, також виконати інші зобов`язання, визначені Договором. ТОВ "Софія-Близнюки" свої зобов`язання за договором не виконало.

13.04.2017 між АТ "Райффайзен Банк" та ТОВ "Софія-Близнюки" укладено Кредитний договір № 011/1700/342712 відповідно до умов якого АТ "Райффайзен Банк" зобов`язався надати ТОВ "Софія-Близнюки" кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 280 000,00 грн. а ТОВ "Софія-Близнюки" зобов`язувалось використати Кредит за цільовим призначенням, повернути АТ "Райффайзен Банк" суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, також виконати інші зобов`язання, визначені Договором. ТОВ "Софія-Близнюки" свої зобов`язання за договором не виконало.

04.04.2019 між АТ "Райффайзен Банк" та ТОВ "Софія-Близнюки" укладено Кредитний договір № 010/1800/0535929 відповідно до умов якого АТ "Райффайзен Банк" зобов`язався надати ТОВ "Софія-Близнюки" кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 1 500 000,00 грн., а ТОВ "Софія-Близнюки" зобов`язувалось використати Кредит за цільовим призначенням, повернути АТ "Райффайзен Банк" суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, також виконати інші зобов`язання, визначені Договором. ТОВ "Софія-Близнюки" свої зобов`язання за договором не виконало.

19.04.2019 між АТ "Райффайзен Банк" та ТОВ "Софія-Близнюки" укладено Кредитний договір № 010/1800/0535929 відповідно до умов якого АТ "Райффайзен Банк" зобов`язався надати ТОВ "Софія-Близнюки" кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 280 000,00 грн. а ТОВ "Софія-Близнюки" зобов`язувалось використати Кредит за цільовим призначенням, повернути АТ "Райффайзен Банк" суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом та комісії, також виконати інші зобов`язання, визначені Договором. Боржник свої зобов`язання за договором не виконав.

26.04.2019 між АТ "Райффайзен Банк" та ТОВ "Софія-Близнюки" укладено Кредитний договір № 011/1800/0535926 відповідно до умов якого АТ "Райффайзен Банк" зобов`язався надати ТОВ "Софія-Близнюки" кредитні кошти в межах ліміту кредитування в сумі 3 000 000,00 грн. ТОВ "Софія-Близнюки" свої зобов`язання за договором не виконало.

Відповідно до балансу за 2019 рік наданим боржником на виконання ухвали господарського суду Харківської області від 13.10.2021 по справі №922/2334/21, разом кредиторські зобов`язання на кінець звітного періоду складали 42 901 800,00 грн.

Статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Згідно зі ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, - заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Статтею 238 Цивільного кодексу України встановлено, що представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це (Висновок ВСУ у постанові від 13.03.2017 р. у справі №760/8121/16-ц).

Так, ОСОБА_2 як фізична особа укладав з іншою фізичною особою ОСОБА_1 договір позики від 27.12.2019 р №б/н та відповідно до змісту зазначеного договору бере на себе зобов`язання (уклав правочин у своїх інтересах).

27.12.2019 ОСОБА_2 від імені ТОВ "Софія - Близнюки" уклав з фізичною особою ОСОБА_1 договір поруки №б/н відповідно до якого ТОВ "Софія - Близнюки" поручається за зобов`язання фізичної особи ОСОБА_2 передбачене договором позики від 27.12.2019 р №б/н укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, із змісту оспорюваного правочину вбачається, що ТОВ "Софія - Близнюки" уклало Договір поруки та взяло на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони ( ОСОБА_1 ) за виконання зобов`язання фізичною особою ОСОБА_2 який на той момент перебував та наразі є керівником ТОВ "Софія - Близнюки", а отже мав і має прямий вплив і контроль над поручителем.

Тобто зміст правочину, а саме договору поруки №б/н від 27.12.2019 суперечить нормам Цивільного законодавства абз.1 ч.3 ст. 92 ЦКУ та ч.3 ст. 238 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 перевищив свої повноваження і вчинив правочин в своїх інтересах від імені юридичної особи яку він представляє, в свою чергу обмеження повноважень ОСОБА_2 щодо представництва ТОВ "Софія - Близнюки" набувають також юридичних наслідків для ОСОБА_1 як контрагента ТОВ "Софія - Близнюки" відповідно до позиції Верховного суду України, оскільки ОСОБА_1 повинен був, проявити розумну обачність та знати про обмеження передбачені Цивільним кодексом України.

З викладеного вище, суд доходить наступних висновків.

Маючи заборгованість перед кредиторами (в тому числі й забезпеченими), директор ТОВ "Софія - Близнюки" Лисенко О.В. у власних інтересах уклав фінансово невигідний (економічно не обґрунтований) для ТОВ "Софія - Близнюки" договір поруки без відповідних майнових дій іншої сторони (Договір поруки є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети (Поручитель не скористався своїм правом відповідно до статті 558 ЦК України, а саме не взяв плату за свої послуги з боржника), за яким виникли додаткові зобов`язання на 305 000 доларів США, що складає понад 10 відсотків від заборгованості ТОВ "Софія - Близнюки", яка існувала ще до укладення спірного договору поруки. Будь-якого "розумного" пояснення мети укладення спірного договору поруки та застави відсутнє і будь-якими доказами не підтверджується.

Відповідно до умов договору застави від 20.02.2020, який забезпечує вимоги ОСОБА_1 , що виникають із спірного договору позики від 27.12.2019 №б/н ТОВ "Софія - Близнюки" при наявності зобов`язань перед іншими контрагентами, передав в заставу майно (майбутній урожай) за рахунок якого кредитори (в т.ч. Позивач) мали б можливість задовольнити свої вимоги, отже такі дії ТОВ "Софія - Близнюки" можна розцінювати як "дії з метою уникнення сплати боргу" та дії які спрямовані на позбавлення АТ "Райффайзен Банк" в майбутньому законних майнових прав - порушує критерій справедливості та добросовісності.

У зв`язку з відсутністю економічної мети укладання спірного договору поруки від 27.12.2019, дії щодо його укладення можна характеризувати як дії які безпідставно зменшують розмір активів ТОВ "Софія - Близнюки" з метою заподіяння шкоди кредиторам.

Так, правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності; які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав і правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредиторів.

Такі дії, хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог кредиторів. Будь-який правочин. вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредиторами, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам).

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Слід звернути увагу, в контексті цього спору, на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16:

"Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, в якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора".

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17)).

Цивільні й господарські відносини, у межах яких передбачається виконання обов`язку боржника в майбутньому без забезпечення такого боргу, ґрунтуються в основному на довірі учасників відносин до свого контрагента, а також на впевненості в можливості захистити свої майнові права в спосіб, передбачений законом, зокрема через суд.

У сучасному українському законодавстві, як і в іноземних правопорядках, оспорювання так званих підозрілих угод божника є одним з найважливіших юридичних інструментів консолідації та збільшення конкурсної маси шляхом повернення до неї майна боржника, переданого іншим особам.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України").

Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам (рішення ЄСПЛ від 28.09.1999 у справі "Озтюрк проти Туреччини").

Підсумовуючи наведене, слід дійти висновків про те, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України.

У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає аргументи які викладені в позовній заяві АТ "Райффайзен Банк" до ТОВ "Софія - Близнюки" та ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору поруки від 27 грудня 2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія - Близнюки" та фізичною особою ОСОБА_1 об`єктивними, доведеними матеріалами справи та відповідними належними та допустимими доказами, а отже позовні вимоги, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заперечень ОСОБА_1 про відсутність порушення прав АТ "Райффайзен Банк" укладенням оспорюваного правочину, то суд не погоджується з цією позицією, враховуючи наступне.

Як вже встановлено судом у справі № 922/2334/21 про банкрутство ТОВ "Софія - Близнюки", АТ "Райффайзен Банк" є кредитором ТОВ "Софія - Близнюки" на загальну суму 6 176 292,80 грн. Кредиторські вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні договорів які були укладені між ТОВ "Софія - Близнюки" та АТ "Райффайзен Банк": Кредитний договір № 011/1700/342714 від 13.04.2017; Кредитний договір № 011/1700/342712 від 13.04.2017; Кредитний договір № 010/1800/0535929 від 04.04.2019; Кредитний договір № 010/1800/0535929 від 19.04.2019 та Кредитний договір № 011/1800/0535926 від 26.04.2019. Отже при укладанні ТОВ "Софія - Близнюки" сумнівних правочинів (не правомірних та недобросовісних) які впливають на платоспроможність та зменшують розмір її активів безпосередньо порушують права АТ "Райффайзен Банк" та є належним способом захисту щодо виконання договорів укладених з ТОВ "Софія - Близнюки".

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників у справі про банкрутство), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (код ЭДРПОУ 14305909) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання недійсним з моменту укладення Договору поруки від 27.12.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія - Близнюки" та ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення Договір поруки від 27.12.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія - Близнюки" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (адреса: 64871, Харківська область, Лозівський район, с. Софіївка Перша) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (адреса: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9) судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення направити сторонам по справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "01" вересня 2023 р.

Суддя О.В. Кононова