ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

18 жовтня 2023 року Справа № 903/573/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Петрук О.В.

представники учасників справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Кард» на рішення Господарського суду Волинської області від 16.08.2023, повний текст якого складено 25.08.2023 у справі №903/573/22 (суддя Якушева І.О)

за позовом Комунального підприємства «Міськзелентрест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Кард»

про зобов`язання виконати умови договору в натурі

В серпні 2022 року Комунальне підприємство «Міськзелентрест» (надалі в тексті Під-приємство) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Кард» (надалі в тексті Товариство) виконати в натурі умови договорів поставки №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021, №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 та поставити КП «Міськзелентрест»:

- за договором поставки №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021: 620 літрів бензину А-92 та 365 літрів дизельного пального;

- за договором поставки №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 10570 літрів бензину А-92 та 30075 літрів дизельного пального, а всього 11190 літрів бензину А-92 та 30440 літрів дизельного пального.(т.1, арк.справи 1-6).

Рішенням від 07.11.2022 Господарський суд Волинської області відмовив у задоволенні позову Підприємства до Товариства про зобов`язання виконати умови договору в натурі.(т.2, арк. справи 21-27).

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 21.02.2023 у справі №903/573/22 рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2022 залишив без змін. (т.2, арк.справи 136-141).

Проте Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 09.05.2023 скасував рішення Господарського суду Волинської області від 07.11.2022 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 у справі №903/ 573/22 та передав справу на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.(т.3, арк. справи 59-68).

За наслідками нового розгляду справи, рішенням господарського суду Волинської області від 16.08.2023 у справі №903/573/22 позов Підприємства повністю задоволено. Зобов`язано Відповідача виконати в натурі умови договорів поставки №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021, №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 та поставити Позивачу:

- за договором поставки № ГЗТ-400/21 від 01.10.2021 620 літрів бензину А-92 та 365 літрів дизельного пального;

- за договором поставки № ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 10570 літрів бензину А-92 та 30075 літрів дизельного пального, а всього 11190 літрів бензину А-92 та 30440 літрів дизельного пального.(т.3, арк.справи 154-157).

Ухвалюючи рішення, з урахуванням висновків Верховного Суду у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки зобов`язання Відповідача щодо поставки Позивачеві товару виникли до моменту розірвання договору поставки, то такі зобов`язання мають бути виконані, незалежно від припинення договору поставки внаслідок його розірвання.

Тому Позивач як власник карток на пальне за видатковими накладними, вказаними у позовній заяві, має право на отримання на АЗС Відповідача товару на підставі карток на пальне, яке частково не було отримане.

Господарський суд також зазначив, що твердження Відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими, як таке, що не підтверджене належними доказами, а саме: не надано сертифікату Торгово-промислової палати України, отриманого у встановленому законодавством порядку.

На переконання суду першої інстанції, неможливість передачі пального одного виробника не перешкоджала Відповідачу з метою належного виконання зобов`язань передати пальне іншого виробника, оскільки договорами поставки не було конкретизовано, пальне якого виробника має передаватись.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач-ТзОВ «Вест Кард» подало скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 16.08.2023 у даній справі та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.(т.3, арк.справи 172-176).

Обґрунтовуючи скаргу Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, ухваливши рішення з порушенням норм процесуаль-ного права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Основними доводами на підтвердження позиції Апелянта є те, що судом першої інстанції не враховано:

1) пункт 6.5 Договору, згідно якого картки на пальне, не пред`явлені оператору АЗС протягом одного року з моменту їх отримання покупцем втрачають свою чинність і не є дійсними. Отже, за умовами Договорів, поставка пального відбувається протягом одного року з моменту отримання карток на пальне. Тому кінцевим строком дії Договору №ГЗТ-400/21 є 13.12.2022, а Договору №ГЗТ-11/22 18.01.2023. Відповідно, розірвання договорів постачальником було відбулось в межах дії Договорів та зобов`язань за ними, а тому висновок суду першої інстанції щодо неможливості розірвання договорів є хибним;

2) за Договорами, які укладалися за результатом проведених торгів, у ТзОВ «Вест-Кард» були зобов`язання поставити паливо дизельне ДТ-Л- К5 (виробництва ВАТ «Мозирський НПЗ», р-ка Білорусь), а також бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 (виробництва ПАТ «Укртатнафта» Кременчуцький НПЗ), тому поставка будь-якого іншого пального (пального іншого виробника) можлива лише після укладення відповідних додаткових угод до договорів;

3) у зв`язку з веденням на території України бойових дій, пальне яке підлягало поставці (поверненню зі зберігання) за Договорами було знищено, а в подальшому обіг такого пального повністю заборонено на території України. Дія форс-мажорних обставин підтверджена належними доказами, а саме актами пожежі наданими ТзОВ «Вог Ресурс». З огляду на зазначене, Відповідач не в змозі повернути зі зберігання пальне такої ж самої якості, у зв`язку з відсутністю такого пального та неможливістю його закупити;

4) зобов`язання з поставки (повернення зі зберігання) припинено внаслідок неможливості його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України), а також у зв`язку із розірванням Договорів;

5) грошові кошти за неповернутий товар (неотримане пальне по Договорах) були повернуті Позивачу.

Автоматизованою системою документообігу суду, протокол від 08.09.2023, визначено колегію суддів для розгляду справи № 903/573/22 у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., судді Розізнана І.В., Юрчук М.І.

Листом №903/573/22/5845/22 від 08.09.2023, відповідно до п.п.17.3 та 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, матеріали справи було витребувано з Господарського суду Волинської області.(т.3, арк.справи 182).

13.09.2023, через систему «Електронний суд», від Комунального підприємства «Міськ-зелентрест» надійшла заява (вх.№4096/23 від 13.09.2023) про відвід судді Розізнаної І.В. від апеляційного розгляду справи №903/573/22.(т.3, арк.справи 185-187).

Листом №903/573/22/5952/23 від 13.09.2023 апеляційним судом було повідомлено КП «Міськзелентранс», що заява про відвід від 13.09.2023, у зв`язку з відсутністю станом на 13.09.2023 в суді апеляційної інстанції матеріалів справи №903/573/22 буде розглянута невідкладно після надходження справи №903/573/22 до Північно-західного апеляційного господарського суду.(т.3, арк.справи 190).

19.09.2023 матеріали справи №903/573/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.(т.3, арк. справи 171).

Розпорядженням керівника апарату суду від 20.09.2023 №01-05/848 через перебування у щорічній відпустці головуючого судді по справі №903/573/22 Крейбух О.Г. у період з 18.09.2023 по 06.10.2023 включно, відповідно до ст.32 ГПК України, ст.155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №903/ 573/22. (т.3, арк.справи 193).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023 у даній справі визначено колегію суддів у новому складі: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В., суддя Юрчук М.І.(т.3, арк.справи 194).

21.09.2023 через систему «Електронний суд» надійшла заява Підприємства (вх.№4216/23 від 21.09.2023) про відвід головуючого судді Грязнова В.В. від апеляційного розгляду справи №903/573/22.(т.3, арк.справи 197-198, 200-201).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 заяви КП «Міськзелентрест» Раскидного В.А. про відвід головуючого судді Грязнова В.В. та судді Розізнаної І.В. від розгляду справи №903/573/22 визнано необґрунтованими. Справу №903/573/22 передано для вирішення питання про відвід колегії суддів для судді, який не входить до складу суду, в порядку встановленому ч.3 ст.39 ГПК України.(т.3, арк.справи 203-205).

Ухвалою суду від 27.09.2023 в складі судді Павлюк І.Ю. відмовлено у задоволенні заяв КП «Міськзелентрест» Раскидного В.А. про відвід головуючого судді Грязнова В.В. та судді Розізнаної І.В. від розгляду справи №903/573/22. (т.3, арк.справи 208-210).

Ухвалою суду від 10.04.2023 відкрито провадження у справі №903/573/22 та призначено розгляд справи на 18.10.2023.(т.3, арк.справи 213).

29.09.2023 на адресу суду від Позивача надійшов відзив, в якому просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 16.08.2023 без змін.(т.3, арк.справи 215-220, 223-227).

Позивач та Відповідач не забезпечили явки своїх представників у призначене на 18.10.2023 судове засідання апеляційної інстанції, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеної процедури закупівлі UA-2021-08-26-002672-c 01.10.2021 між КП «Міськзелентрест»-покупцем та ТзОВ «Вест Кард»-пос-тачальником укладено Договір поставки нафтопродуктів №ГЗТ-400/21 (надалі в тексті Договір №ГЗТ-400/21), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується у 2021 році поставити покупцю товари зазначені в п.1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.(т.1, арк.справи 7-9).

Згідно п.1.2. Договору №ГЗТ-400/21, найменування товару за Державним класифікатором товарів та послуг: ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне пальне, Бензин А-92).

Асортимент, кількість та одиниці виміру товару (об`єм товарної партії) погоджуються сторонами в Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного договору.(п.1.3 Договору №ГЗТ-400/21).

Пунктом 2.1 Договору №ГЗТ-400/21 визначено, що ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін в додатку №1, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно специфікації товару (додаток №1 до Договору №ГЗТ-400/21), предметом поставки по договору є: Дизельне пальне 30620,00 л. загальною вартістю 771317,80 грн, Бензин А-92 13000,00 л. загальною вартістю 353470,00 грн.(т.1, арк.справи 10).

Сторони пунктом 3.1 Договору №ГЗТ-400/21 погодили, що після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) шляхом підписання відповідного додатку до даного договору, постачальник надає за видатковою накладною покупцю картку(и) на пальне встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту картка(и) на пальне або картка(и)).

Передача покупцю карток на пальне здійснюється по місцезнаходженню офісу постачаль-ника уповноваженій особі покупця. Уповноважена особа покупця зобов`язана надати постачаль-нику довіреність на отримання товару (партії товару)

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар та за умови виконання п.4.2 договору.

Розрахунки за товар (партію товару) покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту отримання видаткової накладної на кожну окрему партію товару на підставі видаткової накладної. При цьому, моментом виконання зобов`язань покупця по оплаті товару вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.(п.4.2 Договору №ГЗТ-400/21).

Сторони узгодили, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (виникнення непереборної сили, яка не залежить від дії сторін, а саме: війни, військових дій, блокади, ембарго, пожежі, повені та інших стихійних лих чи сезонних природних явищ, дій інших держав, міжнародних санкцій, валютних обмежень, зміни національного законодавства, обмежень, введених органами державної влади, знеструмлення електромережі, збоїв комп`ютерних систем тощо), які роблять неможливим виконання сторонами своїх обов`язків, сторони звільняються від виконання своїх обов`язків на час дії вказаних обставин.(п.8.1 договору).

У випадку якщо дія форс-мажорних обставин продовжується більш ніж 30 днів, кожна із сторін має право на розірвання договору і не несе відповідальності за це при умові, що вона сповістила про це іншу сторону не пізніше ніж за 7 днів до дати розірвання.(п.8.2 Договору №ГЗТ-400/21).

Згідно з п.8.3 Договору №ГЗТ-400/21, достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є довідка, яка видана органами компетентними органами державної влади України або компетент-ними підприємствами установами, організаціями за місцезнаходженням сторони, яка піддалася дії обставин непереборної сили.

Договір набуває сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.(п.12.1 Договору).

Матеріалами справи стверджено, що за результатами проведеної процедури закупівлі UA-2021-11-29-008362-c між тими самими сторонами 13.01.2022 КП «Міськзелентрест»-покупець та ТзОВ «Вест Кард»-постачальник укладено ще один Договір поставки нафтопродуктів №ГЗТ-11/22 (надалі в тексті Договір №ГЗТ-11/22), відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язується у 2022 році поставити покупцеві товари зазначені в п.1.2 договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.(т.1, арк.справи 32-35).

Згідно п.1.2 Договору №ГЗТ-11/22, найменування товару за Державним класифікатором товарів та послуг: ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне пальне, Бензин А-92).

Асортимент, кількість та одиниці виміру товару (об`єм товарної партії) погоджуються сторонами в додатку №1, що є невід`ємною частиною даного Договору.(п.1.3 Договору №ГЗТ-11/22). Ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням сторін в додатку №1, яка є невід`ємною частиною даного договору.(п.2.1 Договору №ГЗТ-11/22).

Згідно специфікації товару (додаток №1 до Договору №ГЗТ-11/22), предметом поставки по Договору є: Дизельне пальне 48895,00 л. загальною вартістю 1318698,15 грн, Бензин А-92 15000,00 л загальною вартістю 427350,00 грн.(т.1, арк.справи 36).

Після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) шляхом підписання відповідного додатку до даного Договору, постачальник надає за видатковою накладною покупцю картку(и) на пальне встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту картка(и) на пальне або картка(и)).

Передача покупцю карток на пальне здійснюється за місцезнаходженням офісу постачаль-ника уповноваженій особі покупця. Уповноважена особа покупця зобов`язана надати постачаль-нику довіреність на отримання товару (партії товару).(п.3.1 Договору №ГЗТ-11/22).

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар та за умови виконання п.4.2. даного договору.

Розрахунки за товар (партію товару) покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту отримання видаткової накладної на кожну окрему партію товару на підставі видаткової накладної. При цьому, моментом виконання зобов`язань покупця по оплаті товару вважається момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.(п.4.2 Договору №ГЗТ-11/22).

Сторони узгодили, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (виникнення непереборної сили, яка не залежить від дії сторін, а саме: війни, військових дій, блокади, ембарго, пожежі, повені та інших стихійних лих чи сезонних природних явищ, дій інших держав, міжнародних санкцій, валютних обмежень, зміни національного законодавства, обмежень, введених органами державної влади, знеструмлення електромережі, збоїв комп`ютерних систем тощо), які роблять неможливим виконання сторонами своїх обов`язків, сторони звільняються від виконання своїх обов`язків на час дії вказаних обставин.(п.8.1 Договору №ГЗТ-11/22).

У випадку якщо дія форс-мажорних обставин продовжується більш ніж 30 днів, кожна із сторін має право на розірвання договору і не несе відповідальності за це при умові, що вона сповістила про це іншу сторону не пізніше ніж за 7 днів до дати розірвання.(п.8.2 Договору №ГЗТ-11/22).

Згідно з п.8.3 Договору №ГЗТ-11/22, достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є довідка, яка видана органами компетентними органами державної влади України або компетент-ними підприємствами установами, організаціями за місцезнаходженням сторони, яка піддалася дії обставин непереборної сили.

Договір №ГЗТ-11/22 згідно п.11.7 набуває сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2022, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, вищевказані договори підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками їх печаток без будь-яких зауважень.

Матеріали справи свідчать, що Товариство на підставі Договору №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021 передало Підприємству товару на загальну суму 1 124 787,80 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних:

- №107223 від 18.10.2021 на загальну суму 167 794,50 грн.(т.1, арк.справи 11, 145);

- №109777 від 29.10.2021 на загальну суму 276 555,80 грн.(т.1, арк.справи 11, 146);

- №109797 від 29.10.2021 на загальну суму 70 772,50 грн.(т.1 арк.справи 147);

- №120660 від 16.11.2021 на загальну суму 89 928,30 грн.(т.1, арк.справи 148);

- №122843 від 29.11.2021 на загальну суму 280 274,30 грн.(т.1, арк.справи 149);

- №133931 від 13.12.2021 на загальну суму 212 832,70 грн.(т.1, арк.справи 150), які підписано представниками сторін.

На виконання умов договору №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 Товариство передало Підпри-ємству товар на загальну суму 1 746 048,15 грн, що стверджується копією видаткової накладної №2057 від 18.01.2022 на загальну суму 1 746 048,15 грн, яку підписано представниками сторін. (т.1, арк.справи 37, 151).

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем здійснено оплату поставленого товару на суму 2496877,95 грн, що підтверджується платіжними дорученнями на підставі Договорів бензин А-92 в кількості 19870 л. та дизельне пальне в кількості 73445 л.(т.1, арк.справи 45-72).

Як встановлено судом першої інстанції, посилаючись на протокол інвентаризаційної комісії від 01.07.2022 Позивач у позовній заяві вказав, що станом на цю дату Позивачем не використано талони на пальне у загальній кількості 2 354 шт, залишок невикористаного пального становить 1138314,20 грн, з них: 11 190 л бензину А-92 та 30 440 л ДП, які Позивач й просить зобов`язати Відповідача поставити в натурі.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2022 Позивачем було отримано повідомлення Відповідача про настання форс-мажорних обставин за договором в якому останній повідомив, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Зазначив, що дана подія має безпосередній вплив на можливість виконання ТзОВ «Вест Кард» зобов`язань за договором та є такою, яка виникла після укладення Договору в результаті подій, які Відповідач не міг передбачити, у зв`язку з чим не має можливості на час дії вказаних обставин виконувати свої зобов`язання за договорами. На підтвердження форс-мажорних обставин до повідомлення додано лист Торгово-промислової палати України за №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.(т.1, арк. справи 53-54).

У відповідь, Позивач 13.04.2022 повідомив, що форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань, проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань. Також звернув увагу, що додана до повідомлення копія листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за 32024/02.0-7.1 не є належним документом на підтвердження настання форс-мажорних обставин.(т.1, арк.справи 56-57).

З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2022 Підприємство направило Товариству проекти додаткових угод та акт звірки взаємних розрахунків за Договором №ГТЗ 11/22 і листи №316, №317 від 13.04.2022 для їх погодження і підписання Відповідачем.(т.1, арк.справи 203).

У відповідь 20.07.2022 Товариство обґрунтувало існування форс-мажорних обставин, причини неможливості виконання умов договору та приєднало копію висновку Волинської ТПП від 25.04.2022 №19-22/01-3/44 щодо ускладнення/неможливості виконання зобов`язань за догово-рами поставки з непередбачуваних та невідтворних причин, що не залежать від волі сторін. Відповідач також запропонував Підприємству повернути невикористані талони та, відповідно, грошові кошти за неотриманий товар.(т.1, арк.справи 152).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач 15.08.2022 листами №574 та №575 повідо-мив Позивачу, що через дію більше 30 днів форс-мажорних обставин та на підставі пунктів 8.2 Договорів №ГЗТ-400/21 від 01.10.2022, №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 реалізує своє право на дострокове розірвання договорів поставки в односторонньому порядку; просив вважати ці листи письмовим повідомленням про одностороннє розірвання договорів; зазначив, що договори слід вважати припиненими/розірваними по спливу 7 календарних днів з моменту отримання повідомлення.

Факт надіслання листів підтверджується накладними ПрАТ «Укрпошта», копіями опису вкладення, копіями фіскальних чеків від 16.08.2022.

Як зазначалося вище, за наслідками нового розгляду справи, рішенням господарського суду Волинської області від 16.08.2023 у справі №903/573/22 позов КП «Міськзелентрест» задоволено повністю.(т.3, арк.справи 154-157).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.(ст.6 та ч.1 ст.627 ЦК України).

Договором, згідно статті 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямо-вана на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України, яка кореспондується з ст.173 ГК України в силу госпо-дарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учас-никами) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського харак-теру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, яка кореспондується з ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання (ч.2 ст.193 ГК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст.599 ЦК України, ч.1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином.

При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов-язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залиша-ються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.

Як передбачено ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Колегія суддів виходить з того, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ст.662 ЦК України).

За умовами ч.1 ст.664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.(ч.1 ст.670 ЦК України).

На переконання апеляційного суду, саме з моменту передачі Відповідачем Позивачу карток на пальне за видатковими накладними у Позивача виникло право власності на цей товар.

Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України №281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 №281/171/578/155 визначено, що талон це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Матеріалами справи стверджено, що причиною виникнення спору у справі є наявність або відсутність підстав для зобов`язання Відповідача виконати в натурі умови договорів поставки нафтопродуктів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивач, як власник карток на пальне за видатковими накладними, вказаними у позовній заяві, має право на отримання на АЗС Відповідача товару на підставі карток на пальне. Проте, як стверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, по частині карток позивач не отримав пальне.

З матеріалів справи вбачається, що передаючи справу №903/573/22 на новий розгляд до господарського суду Волинської області Верховний суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували й фактично ототожнили поняття «строк дії договору» і «строк виконання зобов`язання» та у зв`язку з цим не з`ясували належним чином обставин щодо закінчення дії Договорів №ГТЗ-400/21 та №ГТЗ-11/22 та не дослідили пов`язаних з цим доказів.

Так, відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, зважаючи на те, що у листі №575 від 15.08.2022 Відповідач вказав, що договір №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 слід вважати припиненими/ розірваними по спливу 7 календарних днів з моменту повідомлення про розірвання, то цей договір слід вважати розірваним з 24.08.2022.

Поруч з тим, враховуючи п.10.7 Договору №ГЗТ-400/21 від 01.10.2022 даний договір припинив свою дію 31.12.2021 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а тому не міг бути розірваним, адже розірвати можна лише договір, який діє, тобто строк/термін дії якого не закінчився. (Близький за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №910/16750/18).

Враховуючи вищенаведені норми та висновок Верховного суду в даній справі, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч.4 ст.631 ЦК України.

Щодо тверджень Скаржника про предмет закупівлі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.22 частини першої статті 1 Закону «Про публічні закупівлі», п.3 розділу 1 Порядку визначення предмета закупівлі, предмет закупівлі визначається замовником за показником четвертої цифри Єдиного закупівельного словника.

Єдиний закупівельний словник ДК 021:2015, затверджений наказом Мінекономрозвитку України від 23.12.2015 № 1749, за показником четвертої цифри містить позицію 09130000-9 Нафта і дистиляти (в тому числі 09132000-3 Бензин та 09134200-9 Дизельне паливо).

Як стверджено матеріалами справи, предметом Договору №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021 та Договору №ГЗТ-11/22 згідно п.1.2 даних Договорів є: ДК 021-2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Дизельне пальне, Бензин А-92), що стверджується Специфікаціями товару до даного Договору.

Нафта та нафтопродукти однієї і тієї ж марки і виду належить до речей з родовими ознаками. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ч.2 ст.184 ЦК України).

Матеріали справи не містять, а Відповідачем не надано доказів погодження між сторонами конкретних виробників пального.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставним твердження Скаржника, що обов`язком Товариства була поставка пального конкретного виробника, а саме паливо дизельне ДТ-Л-К5 (виробництва ВАТ «Мозирський НПЗ», р-ка Білорусь), а бензин авто-мобільний А-92-Євро5-Е5 (виробництва ПАТ «Укртатнафта» Кременчугский НПЗ).

Відтак, заміна пального одного виробника на пальне іншого виробника за Договорами №ГЗТ-400/21 та №ГЗТ-11/22 в межах однієї і тієї ж марки і виду (дизельне пальне, бензин А-92) не потребує будь-якої додаткової угоди, оскільки така заміна витікає із правової природи речей з родовими ознаками і прямо передбачена нормою законодавства.

Також, згідно п.3.3 Договорів датою поставки товару є дата отримання оператором АЗС картки на пальне від клієнта. А згідно п.3.2 Договорів, картка на пальне містить вказівку на вид (марку) товару та номінал (кількість пального прим.). Тобто, жодних інших характеристик пального окрім його виду та кількості картка на пальне не містить і оператор АЗС за пред`явленою карткою відпускає клієнту пальне того виробника, яке на даний час є в наявності на АЗС.

Оскільки сторони не погоджували конкретних виробників пального твердження Апелянта про неможливість постачання іншого пального, без внесення змін до Договорів є хибними.

Твердження Скаржника про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо дії форс-мажорних обставин відхиляється апеляційним судом з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 та висновок Волинської ТПП від 25.04.2022 №19-22/01-3/44 як на докази підтвердження існування форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання його зобов`язань.

Пунктом 8.3. Договору №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021 та Договору №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 сторони передбачили, що достатнім доказом дій форс-мажорних обставин є довідка, видана компетентними органами державної влади України або компетентними підприємствами, установами, організаціями за місцезнаходженням сторони, яка піддалася дії обставин непереборної сили.

Згідно з ч.1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

За приписами статей 6.10, 6.11 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (надалі Регламент) якщо уповноважена особа на підставі аналізу наданих заявником документів, даних, інформації, доказів дійшла до висновку про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об`єктивно унеможливили/унеможливлюють виконання зобов`язання заявника, термін виконання якого настав або настане найближчим часом, то вона приймає рішення про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Надання сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов-язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але й їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).

Поруч з тим, Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Сертифікат Торгово-промислової палати України підтверджує, що обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №908/1198/22).

Однак, в матеріалах справи відсутній, а Відповідачем не надано суду відповідного сертифікату, який би міг підтверджувати, що саме введення воєнного стану призвело до неможливості виконання ним зобов`язань за договорами поставки

Що стосується висновку Волинської ТПП від 25.04.2022 №19-22/01-3/44, то згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» - торгово-промислові палати України надають лише висновки про походження товарів у випадках, передбачених міжнарод-ними договорами України.

Видача ТПП будь-яких інших висновків законом не передбачена.

Відтак, Відповідачем не підтверджено належним чином його неможливість виконання зобов`язань за договорами №ГЗТ-400/21 та № ГЗТ-11/22.

Крім того, суд апеляційної інстанції відхиляє покликання Скаржника про повернення Позивачеві грошових коштів за невиконане зобов`язання, адже таке повернення відбулося вже після прийняття господарським судом Волинської області рішення при першому розгляді справи №903/573/22 та без погодження такої оплати з Позивачем, що призвело до повернення таких грошових коштів на рахунок Скаржника як помилково сплачених та підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога Позивача про зобов`язання Відповідача виконати в натурі умови договорів поставки №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021, №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 та поставити КП «Міськ-зелентрест» за договором поставки №ГЗТ-400/21 від 01.10.2021: 620 літрів бензину А-92 та 365 літрів дизельного пального; за договором поставки №ГЗТ-11/22 від 13.01.2022 10570 літрів бензину А-92 та 30075 літрів дизельного пального, а всього 11190 літрів бензину А-92 та 30440 літрів дизельного пального, підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо наявності порушених прав Позивача, рівно як і твердження щодо невмотивованості висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34,86,129,232,233,240,275,276,282,284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Кард» на рішення Господарського суду Волинської області від 16.08.2023 у справі №903/573/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №903/573/22 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Юрчук М.І.