ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р. Справа №914/640/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий-суддя О.В. Зварич

Судді В.М. Гриців

О.С. Скрипчук,

секретар судового засідання Р.А.Пишна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд групп» б/н від 14.07.2023 року (вх. № 01-05/2315/23 від 17.07.2023 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 15.06.2023 року (суддя Ю.О. Сухович; повний текст рішення складено 26.06.2023 року)

у справі № 914/640/23

за позовом: Ukininkas Dovydas Balsys (Аграрій Довидас Балсис), Girkaliai, Klaipedos raj, Lithuania

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд групп» (надалі ТзОВ Агротрейд групп)

про стягнення 34 122,00 євро заборгованості,

за участю представників:

від позивача (в режимі відеоконференції): Хахалєв Д.О. адвокат (ордер серії АІ №1432397 від 25.07.2023 року);

від відповідача (в режимі відеоконференції): Мамченко О.В. адвокат (ордер серії АТ №1041538 від 12.07.2023 року);

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

21.02.2023 Ukininkas Dovydas Balsys (Аграрій Довидас Балсис) звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд групп» (надалі ТзОВ «Агротрейд групп») про стягнення 34122,00 євро заборгованості.

Дані позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання укладеного між сторонами контракту №14/11/22 від 14.11.2022 позивачем 15.11.2022 на банківський рахунок відповідача було перераховано 31020,00 євро в якості попередньої оплати за товар (66 тонн ріпаку врожаю 2021 року по ціні 470 євро за тонну), відповідно до рахунку-фактури (Invoice) №1 від 14.11.2022. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару не виконав. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за контрактом позивач звертався до відповідача з претензією (№6/01-П від 23.01.2023), в якій просив протягом трьох банківських днів з дня отримання даної претензії виконати умови контракту щодо відвантаження товару або повернути отриману за контрактом передплату в сумі 31020,00 євро. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, товар у відповідній кількості не поставив, попередню оплату в сумі 31 020,00 євро відповідно до претензії позивача не повернув.

У зв`язку з порушенням строків навантаження транспортного засобу позивача на 3 дні і більше, позивач нарахував відповідачу штраф в розмірі 10% на суму 3 102,00 євро. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 4 000,00 євро витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач проти позову заперечив. Посилається на те, що при умові поставки FCA (Інкотермс 2020) саме покупець (позивач) відповідальний за: навантаження товару на транспортні засоби; виконання транзитних та імпортних митних формальностей; доставки товару. Наголошує, що відповідно до п.3.6 контракту покупець повідомляє продавця про заплановану дату завантаження по факсу або електронній пошті та у період часу з 14.11.2022 по 06.01.2023 покупець зобов`язаний був повідомити про дату завантаження товару і забрати (завантажити) свій товар. Проте, за твердженням відповідача, жодних повідомлень від покупця, коли саме він забере свій товар не надходило; товар зберігається на складі у продавця та готовий до відвантаження на умовах контракту, у зв`язку з чим він не визнає позову на заявлену суму 3 102,00 євро, нараховану в якості штрафних санкцій на підставі п.5.3. контракту. В частині вимоги про стягнення витрат на правову допомогу вказує, що такі витрати не обґрунтовані, представником позивача не надано доказів визначення розміру судових витрат, їх співмірності зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.06.2023 року у справі №914/640/23 повністю задоволено позов Ukininkas Dovydas Balsys (Аграрій Довидас Балсис). Стягнуто з ТзОВ «Агротрейд групп» на користь Ukininkas Dovydas Balsys (Аграрій Довидас Балсис) 31020,00 євро основного боргу, 3102,00 євро штрафу, 20157,19 грн. судового збору та 1600,00 євро витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти витрат на надання професійної правової допомоги відмовлено.

Дане рішення мотивовано тим, що відповідач не виконав умов контракту №14/11/22 від 14.11.2022 щодо поставки товару (66 000,00 грн. тон ріпаку в біг бегах врожаю 2021 року, за ціною 470 євро за тонну) на суму 31 020,00 євро, докази повернення відповідачем попередньої оплати позивачу в сумі 31020,00 євро є відсутніми. Відповідно до цього, судом з посиланням на положення ст. ст. 530, 599, 610, 655, 627, 629, 692, 633, 712 Цивільного кодексу України та обставини справи встановлено порушення відповідачем прав позивача на своєчасне отримання товару, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 31 020,00 євро, сплачених як передоплата за контрактом №14/11/22 від 14.11.2023.

Щодо стягнення штрафу з відповідача суд вказав, що стягнення штрафу з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання, не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, штраф є формою неустойки, в відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видом штрафної санкції. Відповідно до чого визнано обґрунтованими вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 10% вартості контракту в сумі 31 020,00 євро.

Поряд з цим, стягнуто 1600,00 євро витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності судових витрат зі складністю справи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач ТзОВ «Агротрейд групп», не погодившись з рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник звертає увагу на те, що ним було подано суду письмову заяву про залишення позову без розгляду з підстав порушення правил юрисдикції господарських судів, передбачених ст. ст. 22,23 ГПК України. Однак, суд ухвалою від 03.04.2023 відмовив у задоволенні цієї заяви. Дана ухвала, як зауважує скаржник, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить ст. ст. 22, 23 ГПК України, ст. ст. 38 76, Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст. 4-1 Закону України про міжнародне приватне право». З посилання на ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» вказує, що в даному випадку сторони у сфері приватноправових відносин за взаємною згодою передбачили своєю угодою, а саме п.7.2 контракту №14/11/22 від 14.11.2022, що спір між ними підлягає розгляду не в суді України, а в суді за місцем знаходження позивача. Також, скаржник зауважує, що до відзиву на позов ним долучено змінений позивачем проект контракту на інший товар (пшеницю) у якому пропонувалося зарахувати сплачені в якості передоплати кошти за цим новим договором. Вказує, що в даному випадку немає «боргу», а є кошти «попередньої оплати», здійсненої позивачем відповідно до п.2.4. контракту, які відповідач визнає та готовий добровільно повернути, про що неодноразово повідомлялося як в усній так і у письмовій формі, в підтвердження чого просив позивача подати додаткові документи, чого останнім не зроблено.

Апелянт вказує на відсутність повідомлення продавця про заплановану дату завантаження товару в період часу з 14.11.2022 по 06.01.2023, що, на його думку, належно не проаналізовано судом першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, суд невірно застував норми матеріального права, а саме ст. ст. 510, 525, 526, 529, 530, 612, 629, 693 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216-218 Господарського кодексу України та не врахував неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо повідомлення про дату відвантаження товару, що унеможливило подальше виконання договору. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції невірно посилається у рішенні на положення ст. ст. 611, 549 Цивільного кодексу України щодо застосування наслідків порушення зобов`язання, оскільки доказів прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, на його переконання, немає.

Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15 червня 2023 року у справі №914/640/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в цілому, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач - Ukininkas Dovydas Balsys (Аграрій Довидас Балсис) у відзиві на апеляційну скаргу , б/н від 28.07.2023 (вх. № 01-04/5051/23 від 28.07.2023) заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалою від 03.04.2023 правомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду з підстав порушення юрисдикції спору. Вказує, з посиланням на ст. 41 Закону України «Про міжнародне приватне право», п.7 ч.1 ст. 226 ГПК України, що арбітражне застереження, яке міститься в контракті, сформульоване таким чином, що не може бути виконане, а тому зазначений господарський спір підлягає розгляду відповідним господарським судом. Пунктом 7.2. контракту №14/11/22 від 14.11.2022 сторони не визначили конкретну назву арбітражної установи.

Позивач зазначає про те, що обов`язок відповідача провести митне оформлення та сертифікацію в Україні прямо визначено у п.3.4 контракту. Відповідачем виконано лише один обов`язок, передбачений умовами контракту (надано інвойс). Жодних інших дій з метою виконання контракту відповідачем зроблено не було, жодного документа на підтвердження виконання контракту не надано. Також позивач наголошує, що неодноразово звертався до відповідача із запитом про визначення дати та адреси, коли і куди можна прибути з власним транспортом для завантаження товару. За твердженням позивача, 01.12.2022 йому було запропоновано надіслати листа щодо повернення коштів, тобто відповідач фактично визнав неможливість виконання контракту. 16.12.2022 заявка на повернення коштів була надіслана відповідачеві на офіційне електронну адресу , але позивач не отримав будь-якої відповіді. Вказує, що остання обіцянка надати адресу для завантаження товару була отримана 09.01.2023. Позивач не погоджується з твердженням відповідача про те, що завантаження товару не відбулось внаслідок того, що позивач не надав свій транспорт для завантаження. Зазначає, що це твердження не підтверджується жодним документальним доказом, свідчить про навмисне ухилення від виконання контракту та спрямоване на формування хибного уявлення про обставини справи ті затягування її розгляду.

Твердження скаржника про неправомірне застосування штрафних санкцій, на думку позивача, не узгоджується з ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, згідно з якою продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець мав право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 15.06.2023 у справі №914/640/23 - без змін, а також відшкодувати витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні (в режимі відеоконференції) представник відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) просив залишити без змін оскаржене судове рішення з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Обставини справи

З наявних у судовій справі копій документів вбачається, що між Ukininkas Dovydas Balsys (Аграрій Довидас Балсис) (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротрейд ГРУПП» (Продавець) було укладено контракт №14/11/22 від 14.11.2022, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити ріпак код ТНЗЕД , в бегах (товар), країна походження Україна, загальна кількість товару по контракту складає 300 тонн + 10% в опціоні продавця, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити за нього визначені контрактом грошові кошти (ціну) (а.с.21, 22, т.1).

В пункті 2 контракту сторони погодили якісні показники (параметри), яким повинен відповідати товар.

Відповідно до пунктів 2.1-2.3 контракту валюта контракту та валюта платежу - Євро. Ціна товару - 470 EUR за 1 тонну на умовах FСА. адреса завантаження вказується в інвойсі, до кожної окремої партії товару. Загальна сума даного контракту складає 141 000,00 EUR (сто сорок одна тисяча Євро) за 1000 тонн.

Згідно з п. 2.4 контракту покупець здійснює оплату товару у формі 100% передоплати на підставі інвойсу. Для підтвердження відправлення товару продавець протягом 1-го банківського дня надає копії документів: комерційний інвойс; СMR оригінал; фіто-санітарний сертифікат; сертифікат походження EURO-1.

Відповідно до пунктів 2.5-2.7 контракту датою сплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Рахунки-фактури надаються продавцем покупцю засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою. Банківські витрати в банку продавця несе продавець, поза банком продавця покупець.

Згідно з п. 3.1 контракту поставка товару виконується атотранспортом, завантаженим в біг беги насипом вагою 1000 (-10%) кг, партіями за адресою, вказаною одержувачем вантажу, на умовах FСА (Інкотермс 2020). Право переходу власності та ризик випадкової загибелі на товар переходить від продавця до покупця в момент передачі товару в розпорядження покупця на складі продавця/вантажовідправника і митного оформлення.

Відповідно до пунктів 3.2.-3.6 контракту вантажовідправник - згідно інструкції продавця. Вантажоодержувач - Dovydas Balsys. Продавець здійснює митне оформлення та сертифікацію товару в країні відправника (сертифікат якості, рахунок-фактура, сертифікат EUR1). Термін поставки - від 14.11. до 06.01.2023 року. Покупець повідомляє продавця про заплановану дату завантаження по факсу або електронною поштою.

Згідно з п. 5.1. та п. 5.2 контракту сторони несуть повну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за контрактом. У разі затримки завантаження транспортного засобу покупця на 3 дні і більше, продавець сплачує штраф у розмірі 10% від вартості контракту. Продавець не звільняється від виконання обов`язків по даному контракту.

В пункті 7.2. контракту зазначено, що у разі недосягнення взаємоприйнятного рішення шляхом переговорів спори і розбіжності, які виникають з цього контракту або у зв`язку з ним, підлягають вирішенню в Арбітражному суді за місцем реєстрації позивача.

Пунктом 8 контракту сторони погодили, що даний контракт набирає чинності з моменту підписання і діє до 06.01.2023.

Згідно з п. 9.3. контракту сторони визнають юридичну силу документів, надісланих засобами факсимільного зв`язку, а також за допомогою електронної пошти, з подальшим обміном оригіналами документів протягом 30 (тридцяти) календарних днів.

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру Invoіce №1 від 14.11.2022 до контракту №14/11/22 від 14.11.2022 на 66 000,00 тонн ріпаку в біг бегах врожаю 2021 року, за ціною 470 євро за тонну, на загальну вартість замовлення 31 020,00 євро, передоплата - 100% (а.с.23, т.1).

15.11.2022 позивач на банківський рахунок відповідача перерахував 31 020,00 євро в якості 100% попередньої оплати за товар (66 000,00 тонн ріпаку в біг бегах врожаю 2021 року), відповідно до рахунку-фактури Invoіce №1 від 14.11.2022 (а.с.24, т.1).

Відповідач не заперечив щодо отримання від позивача передоплати в сумі 31020,00 євро, згідно рахунку-фактури Invoіce №1 від 14.11.2022 до контракту №14/11/22 від 14.11.2022.

Однак, свої зобов`язання щодо поставки товару відповідач не виконав, товар, вказаний в рахунку-фактурі Invoіce №1 від 14.11.2022, не було поставлено позивачу.

В матеріалах справи міститься роздруківка переписки між сторонами у viber, skype про затребування позивача завантаження товару відповідачем, щодо якої учасники справи не висловили заперечень (а.с.139-143, т.1).

Також, в матеріалах справи наявна копія заявки позивача від 16.12.2022, надісланої на електронну адресу відповідача, з проханням повернути кошти в розмірі 31020,00 євро із зазначенням банківських реквізитів, на які необхідно перерахувати кошти (а.с.144, 145, т.1).

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за контрактом позивач звертався до відповідача з претензією №6/01-П від 23.01.2023, в якій просив протягом трьох банківських днів з дня отримання даної претензії, виконати умови контракту щодо відвантаження товару або повернути отриману за контрактом передплату в сумі 31020,00 євро та вказав банківські реквізити, на які необхідно перерахувати кошти. Факт надсилання претензії підтверджується наявною в матеріалах справи поштовою квитанцією про надсилання 23.01.2023 рекомендованого листа №020 на адресу відповідача (а.с.25-28, т.1).

В матеріалах судової справи №914/640/23 відсутні докази про повернення відповідачем на банківський рахунок позивача попередньої оплати в сумі 31020,00 євро.

У зв`язку з порушенням строків навантаження транспортного засобу на 3 дні і більше, позивач на підставі п. 5.2 контракту нарахував відповідачу штраф у розмірі 3 102,00 євро (10% від вартості контракту).

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 31 020,00 євро сплачених як передоплата за контрактом №14/11/22 від 14.11.2023 та 3102,00 євро штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15 червня 2023 року у справі №914/640/23 позовні вимоги задоволено, з чим не погодився відповідач, подавши апеляційну скаргу.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ст. 509 Цивільного кодексу України, встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів та обставин справи встановлено, що підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір/контракт №14/11/22 від 14.11.2022, згідно умов якого продавець зобов`язується поставити товар ріпак код ТНЗЕД , в бегах (това), країна походження Україна, загальна вартість товару по контракту складає 300 тонн +10% в опціоні продавця, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити за нього визначені контрактом грошові кошти (ціну).

Отже, як вірно відмічено судом першої інстанції, до спірних правовідносин застосовуються положення законодавства про поставку та купівлю-продаж.

Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України, які кореспондуються положеннями ст.265 Господарського кодексу, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до положень частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У даній справі суд встановив, що відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру Invoіce №1 від 14.11.2022 до контракту №14/11/22 від 14.11.2022 на 66 000,00 тон ріпаку в біг бегах врожаю 2021 року, за ціною 470 євро за тонну, на загальну вартість замовлення 31020,00 євро, передоплата - 100%.

На виконання п.2.4. контракту, позивач 15.11.2022 на банківський рахунок відповідача перерахував 31 020,00 євро в якості 100% попередньої оплати за товар (66 000,00 тонн ріпаку в біг бегах врожаю 2021 року), відповідно до рахунку-фактури Invoіce №1 від 14.11.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 15.11.2022.

Термін поставки, згідно умов контракту визначено від 14.11.2022 до 06.01.2023 (п.3.5. контракту).

Однак, як встановлено з обставин та матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару не виконав, товар, вказаний в рахунку-фактурі Invoіce №1 від 14.11.2022 не було поставлено позивачу.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17).

Пункті 2.4 контракту сторони погодили, що для підтвердження відправлення товару продавець протягом 1-го банківського дня надає копії документів: комерційний інвойс; СMR оригінал; фіто-санітарний сертифікат; сертифікат походження EURO-1.

Згідно з п. 3.1 контракту поставка товару виконується автотранспортом, завантаженим в біг беги насипом вагою 1000 (-10%) кг, партіями за адресою вказаною одержувачем вантажу, на умовах FСА (Інкотермс 2020).

У відповідності до вимог ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази , на підставі яких можна встановити обставини , які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

В матеріалах справи відсутні докази поставки товару по контракту №14/11/22 від 14.11.2022 на суму 31020,00 євро (66 000,00 тонн ріпаку в біг бегах врожаю 2021 року), за ціною 470 євро за тонну, на загальну вартість замовлення 31 020,00 євро.

Крім цього матеріали справи, не містять доказів надання відповідачем позивачу копії документів: СMR оригінал; фіто-санітарний сертифікат; сертифікат походження EURO-1.

Згідно вимог статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З врахуванням наведеного , судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що відповідач не виконав умов контракту №14/11/22 від 14.11.2022 щодо поставки товару (66 000,00 тон ріпаку в біг бегах врожаю 2021 року, за ціною 470 євро за тонну) на суму 31020,00 євро, докази повернення відповідачем попередньої оплати позивачу в сумі 31020,00 євро відсутні, у зв`язку з чим порушено право позивача на своєчасне отримання товару.

Відповідач в суді першої інстанції вказував на те, що жодних повідомлень від позивача (покупця), коли і де саме він забере свій товар до відповідача не надходило.

В спростування цих доводів суд правильно виснував, що відповідно до Інкотермс 2020 обов`язками продавця при FCA є: підготовка експортних ліцензій та документів; надання інвойсу; правильне пакування товару; передача вантажу на території продавця та завантаження; перевезення товару до пункту постачання без перевантаження на борт; оплата витрат за транспорт до місця призначення (складу), яких відповідач у даній справі не виконав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачем позивачу копії документів, які передбачені умовами FСА (Інкотермс 2020) та пунктом 2.4. контракту, а саме: СMR оригінал; фіто-санітарний сертифікат; сертифікат походження EURO-1.

Також, відповідач відмічає, що завантаження товару не відбулося виключно внаслідок того, що покупець не надав свій транспортний засіб для завантаження товару і не повідомив про дату завантаження. Однак, ці доводи спростовуються наявними у справі роздруківками переписки між сторонами у viber, skype про затребування позивачем завантаження товару, стосовно яких відповідач не висловив заперечень.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано скаржником в апеляційній скарзі факту порушення відповідачем умов FСА (Інкотермс 2020) та пункту 2.4. контракту щодо надання позивачу документів - СMR оригінал; фіто-санітарного сертифікату; сертифікату походження EURO-1, відтак суд дійшов правильного висновку про те, що твердження відповідача про ненадання позивачем транспортного засобу для завантаження товару і не повідомлення про дату завантаження не може бути підставою відмови у позові.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується положенням ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до цього, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 31 020,00 євро, сплачених як передоплата за контрактом №14/11/22 від 14.11.2023 (основного боргу).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до вимог статті 611 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вірно відмічено судом першої інстанції, розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З аналізу змісту пункту 5.2. контракту випливає, що сторони погодили, у випадку затримки продавцем завантаження транспортного засобу покупця на 3 дні і більше, він сплачує штраф у розмірі 10% від вартості контракту.

Враховуючи вищеописані правові норми та обставини даної справи, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу, суд апеляційної інстанції вважає, що він є арифметично правильним, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 3 102,00 євро штрафу.

Скаржник в апеляційній скарзі, звертає увагу на те, що судом порушено норми процесуального права, а саме: ним було подано письмову заяву про залишення позову без розгляду з підстав порушення правил юрисдикції господарських судів, передбачених ст.ст. 22,23 ГПК України, яка ухвалою суду від 03.04.2023 залишена без задоволення. Дана ухвала, як зауважує скаржник, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить ст.ст. 22, 23 ГПК України, ст. ст. 38 76, Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» , ст. 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими ці доводи скаржника, з огляду на таке.

У відповідності до вимог ч. ч. 1-2 ст. 41 Закону України «Про міжнародне приватне право» учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду , якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами; угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України.

Згідно п.7 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді , якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 31020,00 євро, сплачених як передоплата за контрактом №14/11/22 від 14.11.2022. Правовою підставою виникнення правовідносин між сторонами є контракт №14/11/22 від 14.11.2022.

Згідно п.7.2. контракту №14/11/22 сторони погодили, що у разі недосягнення сторонами взаємоприйнятного рішення шляхом переговорів спори та суперечки, що виникають стосовно цього контракту або у зв`язку з ним, підлягають вирішенню в Арбітражному суді за місцем реєстрації позивача.

У п.7.2 контракту №14/11/22 від 14.11.2022 сторони не визначили, в якому конкретно арбітражному суді підлягають вирішенню спори та суперечки, що виникають з цього контракту.

За таких обставин, відсутність у контракті найменування, місця розташування арбітражної установи та будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд, виконання арбітражного застереження, викладеного сторонами у п.7.2. контракту №14/11/22 від 14.11.2022, є неможливим.

З врахуванням наведеного, ухвала господарського суду Львівської області 03.04.2023 в даній справі є обґрунтованою та такою, що відповідає матеріалам справи та нормам процесуального права.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Позивач заявив до стягнення 4000,00 євро витрат на правову допомогу.

Суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 1600,00 євро витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи.

В апеляційній скарзі скаржник не висловив зауважень стосовно розміру присуджених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належ, укладеній між ним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи все вищевказане, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2023 у справі №914/640/23. Суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне, обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд групп» б/н від 14.07.2023 року (вх. № 01-05/2315/23 від 17.07.2023 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 15.06.2023 року у справі № 914/640/23 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.С. Скрипчук