РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023Справа № 910/9598/23

За позовом Державного підприємства "Львіввугілля" Львівської області

до Державного підприємства "Укрвугілля" м. Києва

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 2635575,19 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Григоряк М.С.

Представники:

від позивача: Радик А.В.,

від відповідача: Качур Т.В., Царенко Є.П.

СУТЬ СПОРУ :

у червні 2023 року Державне підприємство "Львіввугілля" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору поставки вугілля № 03-22/ЕН від 29 квітня 2022 р., додаткової угоди № 1 від 19 травня 2022 р. до цього договору він передав останньому 3140,7 тонн вугілля вартістю 13411804,41 грн.

Всупереч умов договору відповідач частково оплатив одержаний товар, заборгувавши йому станом на 30 квітня 2023 р. 2235304,41 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, 330105,24 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 70265,54 грн. три проценти річних з простроченої суми, а також понесені ним по справі судові витрати.

У процесі розгляду справи позивач заявою від 8 вересня 2023 р. зменшив розмір заявленої до стягнення суми боргу до 2235204,41 грн., посилаючись на сплату відповідачем у серпні 2023 року заявленої до стягнення суми боргу у розмірі 100 грн., в іншій частині позов підтримав.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у зменшеному розмірі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Вказував, що відповідно до п. 9.9. договору якщо постачальник не зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних до закінчення граничного терміну реєстрації податкових накладних, покупець має право призупинити виконання своїх зобов`язань по оплаті вартості вугілля до моменту їх реєстрації. Оскільки позивачем податкові накладні на суму 2235300,74 грн. зареєстровані не були, то він призупинив виконання своїх обов`язків по оплаті вартості вугілля. Також зазначав, що притримання цих коштів, забезпечує виконання зобов`язання позивача з реєстрації податкових накладних та відповідно віднесення ним сум сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між сторонами по справі було укладено договір поставки вугілля № 03-22/ЕН від 29 квітня 2022 р., додаткову угоду № 1 від 19 травня 2022 р. до цього договору, за умовами яких позивач зобов`язався поставити відповідачу вугілля марок Г(Г2) (0-200) та/або суміш вугілля кам`яного Г(Г2)/ГЖ(0-100) в кількості та за цінами вказаними в специфікаціях, що є невід`ємними частинами до договору, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного товару на умовах договору.

Згідно умов п. 4.3. договору розрахунки за вугілля проводяться на умовах 100% попередньої оплати згідно виставленого постачальником рахунку відповідно до кількості, зазначеній в заявці покупця.

Строк дії договору відповідно до умов п. 9.15 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022 р.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявними у матеріалах справи копіями зазначених договору, додаткової угоди.

Поясненнями позивача, наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі вугільної продукції №№ 6, 7 від 19 травня 2022 р., 10 від 25 травня 2022 р., рахунками №№ 6, 7 від 19 травня 2022 р., 10 від 25 травня 2022 р., платіжними дорученнями №№ 358 від 16 травня 2022 р., 380 від 25 травня 2022 р., 443 від 9 червня 2022 р., платіжною інструкцією № 983 від 14 серпня 2023 р., двостороннім актом звірки взаєморозрахунків станом на 30 квітня 2023 р. стверджується факт передачі позивачем відповідачу товару за договором вартістю 13411804,41 грн., а також часткової оплати останнім одержаного товару в розмірі 11176600 грн.

Відповідно до умов ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яке неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п. 9.9. договору сторони пов`язали настання строку виконання відповідачем зобов`язання з оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після реєстрації постачальником податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не є подією, яка неминуче має настати і в силу вимог ст. 530 ЦК України не є визначеним строком виконання зобов`язання. Відповідна умова договору не має правової сили.

Тому посилання відповідача з цього приводу суперечать вищевказаним приписам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний оплатити вартість товару негайно після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Доводи відповідача про притримання цих коштів як виду (способу) забезпечення виконання зобов`язання позивача з реєстрації податкових накладних є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст. 594, ст. 596 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

До кредитора, який притримує у себе річ боржника, не переходить право власності на неї. Боржник, річ якого кредитор притримує, має право розпорядитися нею, повідомивши набувача про притримання речі і права кредитора.

Отже, в силу указаних вимог чинного законодавства притриманням можуть забезпечуватись вимоги кредитора як сторони цивільно-правового зобов`язання.

За умовами укладеного сторонами договору передбачалася попередня оплата покупцем (відповідачем) придбаного товару.

Зібраними у справі доказами стверджується факт виконання позивачем обов`язку з передачі обумовленого договором товару незважаючи на невиконання відповідачем обов`язку щодо здійснення попередньої оплати.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Правова природа договору поставки як різновиду договору купівлі-продажу полягає встановленні обов`язку продавця передати товар у власність покупця, а також зустрічного обов`язку покупця прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Убачається, що після одержання від позивача товару в обсязі, передбаченому договором, вимоги відповідача як кредитора у цьому правовідношенні були погашені їх виконанням.

По виконанні продавцем обов`язку з передачі речі у власність покупця останній в силу вимог ч. 4 ст. 538 ЦК України повинен виконати свій обов`язок з оплати придбаного товару.

Набувши таким чином статусу боржника відповідач не має права притримувати належну за товар оплату, належне кредиторові у зобов`язанні.

Окрім того, за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з наявними матеріалами сторони у справі є підприємствами вугільної галузі економіки.

Загальновідомою є обставина, що діяльність з видобутку вугілля в Україні є планово-збитковою, оскільки ціна такого вугілля не покриває витрат, пов`язаних з його видобутком.

Це зумовлює необхідність застосування неринкових засобів регулювання відносин у цій сфері а також призводити до кризи неплатежів між учасниками ланцюга виробник-постачальник-споживач вугільної продукції. Це також може мати наслідком утворення заборгованості по сплаті податків та інших обов`язкових платежів цих суб`єктів.

Поясненнями позивача стверджується, що з часу укладення та впродовж виконання спірного договору він мав заборгованість по сплаті податків.

Це унеможливлює реєстрацію ним податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте системне утримання відповідачем 20 відсотків від ціни виробленого та проданого товару позбавляє його можливості як відшодовувати витрати виробництво товару, так і сплачувати належні податки та інші обов`язкові платежі.

Суд вважає, що визначені п. 9.9 договору між сторонами умови про зупинення розрахунків носять явно несправедливий характер відносно продавця, який передає товар покупцеві до отримання від того попередньої оплати, кредитуючи таким чином господарську діяльність останнього, порушують співвідношення майнових інтересів сторін договору поставки як учасників господарських відносин.

Виходячи із наведеного, а також відомостей про виникнення у відповідача вимог до позивача, які б забезпечувало притримання грошових коштів, враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті за спірним договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 625 ЦК України підлягає стягненню 2235204,41 грн. боргу (13411804,41 грн-11176600 грн), 330105,24 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 70265,54 грн. три проценти річних з простроченої суми.

Доводи відповідача, обгрунтовані правомірністю притримання коштів, що становлять предмет боргу, є безпідставними з мотивів, викладених вище.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Державного підприємства "Львіввугілля" Львівської області задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Укрвугілля" (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 11, офіс 19, код 43474633) на користь Державного підприємства "Львіввугілля" (80001, Львівська область, Червоноградський район, м. Сокаль, вул. Б.Хмельницького, 26, код 32323256) в особі відокремленого підрозділу "Вуглезбут" Державного підприємства "Львіввугілля" (80001, Львівська область, Червоноградський район, м. Сокаль, вул. Хмельницького, 26, код 35749,41 грн. боргу, 330105,24 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 70265,54 грн. три проценти річних з простроченої суми, 39534,86 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 17 жовтня 2023 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар