ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1164/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2023

по справі №916/1164/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ»

про стягнення 223 441, 05 грн.

суддя суду першої інстанції Лічман Л.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст рішення складено та підписано: 02 червня 2023 року.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ» заборгованості в розмірі 223441,05 грн, з яких 171760,00 грн основного боргу, 46135,08 грн інфляційних нарахувань, 5545,97 грн 3% річних. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «АБЗ-ІНВЕСТ» посилається на приписи ст.ст.625,693 ЦК України, умови договору від 12.05.2020 № 52/5-20, додаткової угоди від 30.12.2021 № 1 до нього, виставлені відповідачем рахунки-фактури від 20.01.2022 № СФ-70, від 31.01.2022 № СФ-1648, від 03.02.2022 № СФ-131, платіжні доручення від 28.01.2022 р. № 2299, від 17.02.2022 р. № 2330, від 17.02.2022 р. № 2326, вимоги про повернення коштів від 26.01.2022 р. № 26/01/1/22 та від 05.05.2022 р. № 05/1-05/22 з доказами їх надсилання в електронному вигляді, зміст викладеного в постанові від 22.09.2020 р. по справі № 918/631/19 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, згідно якого зобов`язання повернути суму попередньої оплати, тобто сплатити грошові кошти, відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, ч.1 ст.530 ЦК України виникає з наступного дня після спливу строку поставки, та вказує на невиконання ТОВ «ОЛЕСЯ» умов названого договору в частині поставки товару, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення попередньо сплачених за непоставлений товар коштів.

Від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що обов`язок відповідача повернути кошти за правилами ст.530 ЦК України виник з 13.05.2022, а саме після спливу 5 банківських днів з моменту отримання вимоги від 05.05.2022 р., в якій позивач вимагав повернути кошти у розмірі 171760,00 грн. При цьому 20.03.2023 заступник директора із капітального будівництва відповідача надіслав на електронну адресу позивача відповідь, в якій визнав обов`язок повернути кошти та просив відстрочити його до деокупації території, на якій знаходиться відповідач.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 у позові відмовлено.

Обґрунтування судового рішення.

Суд зазначив, що докази свідчать про те, що контрагентами не узгоджено строки поставок товару, в зв`язку з чим вони мали бути здійснені після спливу семиденного строку від дня пред`явлення вимоги Покупцем.

ТОВ «АБЗ-ІНВЕСТ» не направлялась ТОВ «ОЛЕСЯ» вимога поставити товар, з огляду на що господарський суд дійшов висновку про ненастання строку виконання відповідачем обов`язку передати товар на суму попередньої оплати, яка дорівнює 171760,00 грн.

Узагальнені вимоги та доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить:

- Рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 по справі № 916/1164/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ» про стягнення 223441,05 грн скасувати;

- Прийняти нове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ» про стягнення 223441,05 грн. задовольнити, стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ» па користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» 223 441,05 грн., в тому числі 171 760,00 грн. основного боргу, інфляційні витрати у розмірі 46 135,08 грн., суму 3% річних у розмірі 5 545,97 гри., а також судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо строку поставки та можливості здійснення поставки, скаржник зазначає, що оскільки, між сторонами склалися довготривалі ділові відносини, замовлення на товар здійснювалися без письмового визначення строку поставки у заявках чи специфікаціях, а виконання зобов`язання Постачальником із поставки товару здійснювалося в строк, що не перевищував одного кварталу із моменту здійснення Покупцем попередньої оплати за товар.

Дані факти підтверджуються Актом звірки взаєморозрахунків станом на 16.03.2023, що долучений до матеріалів справи, однак суд першої інстанції залишив поза увагою даний доказ. Відповідно до Акту звірки зазвичай Відповідач здійснював поставку товару Позивачу у строк до 7 (семи) календарних днів з моменту здійснення попередньої оплати Позивачем.

Отже, із врахуванням ч.4 ст. 267 ГК України, крайній строк поставки товару визначеного у рахунку №СФ-70 від 20.01.2022 є 28.04.2022 (рахунок оплачений 28.01.2022), однак не пізніше 31.12.2022 року; по рахунку №СФ-1648 від 31.01.2022 крайній строк поставки товару є 17.05.2022 (рахунок оплачений 17.02.2022), однак не пізніше 31.12.2022; по рахунку №СФ-131 від 03.02.2022 крайній строк поставки товару є 17.05,2022 (рахунок оплачений 17.02.2022), однак не пізніше 31.12.2022.

Висновок суду першої інстанції, що оскільки строк поставки товару не визначено у Договорі, і визначення строку поставки можливе лише шляхом пред`явлення вимоги Покупцем - не є вірним. Оскільки, згідно приписів ст. 267 ГК України, що є спеціальною нормою по відношенню до приписів Цивільного кодексу України строк поставки встановлено та Постачальник прострочив виконання свого обов`язку.

Крім того, скаржник зауважує, що місце поставки за договором №52/5-20 від 12.05.2020 є наступним 74900, Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Електромашинобудівників, буд. 5. Відповідно до пункту 10 Розділу II Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначено, що територія Новокаховаської міської ради є тимчасово окупованою територією російською федерацією території України починаючи із 24.02.2022 року.

Відповідно до пункту 7.3. Договору, сторона, у якій виникли неможливість виконання зобов`язань за цим Договором в умовах, передбачених п.7.2. даного Договору, зобов`язана не більше 5 (п`яти) календарних днів з моменту виникнення таких обставин письмово сповістити про це іншу Сторону (лист, факс) і вислати офіційне документальне підтвердження Торгово- промислової палати України.

Однак, Відповідач жодним чином не повідомив Позивача про настання для нього форс- мажорних обставин, так само не повідомив Позивача про неможливість виконання зобов`язання.

Скаржник наголошує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, судом не було враховано, що відповідач під час строку дії договору не приступив до виконання зобов`язання із виготовлення Товару для Позивача, крім того, листом від 20.03.2023 відповідач визнав фактичне порушення строків поставки товару для Позивача, запропонувавши Позивачу новий строк поставки, який пов`язаний із настанням певної події, а саме деокупацію території Новокаховаської міської ради. У випадку, якщо запропонований строк поставки, що вказаний Відповідачем у листі від 20.03.2023 року був би прийнятим Позивачем, то у такому разі Позивачем було б подано відповідну заяву про залишення позовної заяви без розгляду, однак, запропонований Відповідачем строк поставки у листі від 20.03.2023 року не є прийнятним для Позивача, внаслідок чого Позивач наполягав на задоволення позову у суді першої інстанції, тим самим здійснював активні дії. Крім того, товар було поставлено Відповідачем частково, решта частина товару не була поставлена до закінчення строку дії договору.

Щодо порушення порядку залучення представника Відповідача до розгляду справи, скаржник зазначає, що дід час розгляду справи у суді першої інстанції інтереси Відповідача представлялися адвокатом Риженко Денис Олегович на підставі договору про надання правової допомоги від 12.05.2023.

Починаючи із 24.02.2022 територія Новокаховаської міської ради, де зареєстрований Відповідач, перебуває під тимчасовою окупацією.

08.05.2023 року відбулась державна реєстрація зміни відомостей про юридичну особу Відповідача, зокрема внесено зміни про підписанта підприємства, однак відомості про місце реєстрації змінено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про забезпеченим прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» здійснення господарської діяльності юридичними особами., фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочини, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання): якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.

Оскільки Відповідач не змінив своєї податкової адреси укладений між Відповідачем та адвокатом Риженко Денисом Олеговичем, на думку скаржника договір про надання правової допомоги від 12.05.2023 є нікчемним.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Богатир К.В., Аленін О.Ю., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/1164/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1164/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 по справі №916/1164/23 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

30.06.2023 матеріали справи №916/1164/23 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 по справі №916/1164/23.

Розглянуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» на рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 по справі №916/1164/23 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

12.05.2020 між ТОВ «ОЛЕСЯ» (Постачальник) та ТОВ «АБЗ-ІНВЕСТ» (Покупець) укладено договір поставки товару № 52/5-20 (Договір), згідно умов п.1.1 якого Постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність Покупцю окремими партіями товарний бетон різних марок і інші будівельні матеріали, а Покупець прийняти і оплатити товар відповідно до умов Договору.

Асортименти, марка, кількість, терміни виготовлення й поставки та місце доставки вказуються в заявці Покупця або/і в специфікаціях, погоджених з Постачальником (п.1.2 Договору).

Ціна товару вказується в видаткових накладних, в рахунках-фактурі або/і в специфікаціях (п.2.1 Договору).

Загальна сума Договору визначається по сумі вартості поставленого товару, вказаної в видаткових накладних, в рахунках-фактурах або/і специфікаціях (п.2.2 Договору).

Розрахунки за товар, що поставляється, за цим Договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника та вважаються виконаними з дати надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (п.2.3 Договору).

Покупець на протязі 5-ти банківських днів з моменту одержання рахунку-фактури від Постачальника проводить 100% попередню оплату за замовлений товар (п.2.4 Договору).

Поставка інших будівельних матеріалів проводиться на умовах EXW, м. Нова Каховка, Херсонської обл., вул. Електромашинобудівників,5 або/і м. Таврійськ, Херсонської обл., вул. Незалежності,25а, в залежності від виду товару, (ICC Incoterms 2010), транспортними засобами Покупця до місця призначення, партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками, у строки, погоджені сторонами в заявці Покупця, та за його рахунок (п.3.2 Договору).

Датою поставки вважається дата, визначена представником Покупця на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих Постачальником, про приймання-передачу товару. Перехід права власності на товар від Постачальника до Покупця відбувається з моменту отримання Покупцем товару по факту згідно умов цього Договору та відповідної належно оформленої та підписаної сторонами видаткової накладної Постачальника або/і акту приймання-передачі товару і його повної оплати (п.3.8 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.8.1 Договору).

В додатковій угоді від 30.12.2021 № 1 сторони дійшли згоди про продовження Договору до 31.12.2022, у зв`язку з чим внесли зміни до п.8.1 угоди.

Договір та додаткову угоду підписано повноважними представниками та скріплено печатками контрагентів.

Без оформлення заявок, передбачених п.1.2 Договору, Постачальник виставив Покупцю рахунки-фактури від 20.01.2022 № СФ-70 на суму 101919,00 грн, від 31.01.2022 № СФ-1648 на суму 47424,00 грн, від 03.02.2022 № СФ-131 на суму 194688,00 грн. У названих рахунках сторонами узгоджено асортимент, кількість та вартість товару, який слід поставити та оплатити.

Покупець: повністю оплатив рахунок-фактуру від 20.01.2022 № СФ-70 на загальну суму 101919,00 грн, доказом чого є платіжне доручення від 28.01.2022 № 2299; повністю оплатив рахунок-фактуру від 31.01.2022 № СФ-1648 на суму 47424,00 грн, доказом чого є платіжне доручення від 17.02.2022 № 2330; частково оплатив рахунок-фактуру від 03.02.2022 № СФ-131, доказом чого є платіжне доручення від 17.02.2022 № 2326 на суму 100000,00 грн.

Оплачений товар Постачальник поставив не в повному обсязі, а саме не передано: плити ПАГ-14 вартістю 24336,00 грн з ПДВ, вказані у рахунку від 20.01.2022 № СФ-70; плити дорожні вартістю 47424,00 грн з ПДВ, вказані у рахунку від 31.01.2022 № СФ-1648; плити аеродромні вартістю 100000,00 грн з ПДВ, вказані у рахунку від 03.02.2022 № СФ-131.

Матеріали справи не містять доказів часткової передачі товару. Однак зазначена обставина, як і факти виставлення рахунків, часткової їх оплати та непоставки товару на загальну суму 171760,00 грн, сторонами не заперечуються.

Вказуючи на те, що ТОВ «ОЛЕСЯ» не виконало обов`язок щодо поставки товару на загальну суму 171760,00 грн, ТОВ «АБЗ-ІНВЕСТ» оформило письмові вимоги від 26.01.2022 № 26/01/1/22 та від 05.05.2022 № 05/1-05/22 про повернення попередньої оплати, залишення яких без задоволення спричинило звернення до господарського суду з позовом у рамках провадження у даній справі.

Позиція Південно західного апеляційного господарського суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно із приписами ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Господарський суд, проаналізувавши наведену вище норму матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами укладено Договір поставки.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано в ч.2 ст.693 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог та де закріплено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відтак, законодавцем чітко передбачено, що покупець вправі вимагати в судовому порядку повернення суми попередньої оплати тільки у разі, якщо продавець не передав товар у встановлений строк.

За правилами ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст.530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевим господарським судом зазначено, що сторонами не узгоджено строки поставок товару, в зв`язку з чим вони мали бути здійснені після спливу семиденного строку від дня пред`явлення вимоги Покупцем. ТОВ «АБЗ-ІНВЕСТ» не направлялась ТОВ «ОЛЕСЯ» вимога поставити товар, отже в даному випадку виконання відповідачем обов`язку передати товар на суму попередньої оплати, яка дорівнює 171760,00 грн. не настав, проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Судова колегія враховує наступні факти:

- 09.02.2022 Постачальник, з метою поставки «Повару, що визначений у рахунку №СФ-70 від 20.01.2022 здійснив поставку Блок ФБС.24-4-6т. у к:лькості 20 шт., на загальну суму 24 240,00 грн.

- 10.02.2022 Постачальник, з метою поставки Товару, що визначений у рахунку №СФ-70 від 20.01.2022р. здійснив поставку Блок ФБС24-4-6т. у кількості 20 Шт., на загальну суму 24 240,00 грн.

- 11.02.2022 Постачальник, з метою поставки Товару, що визначений у рахунку №СФ-70 від 20.01.2022 здійснив поставку Блок ФБС24-4-6т. у кількості 4 шт. та Блок ФБС 12-4-6т, у кількості 33 шт., на загальну суму 29 103,00 гри.

По рахунках №СФ-1648 від 31.01.2022 та № №СФ-131 від 03.02.2022р товар не було поставлено.

Тобто, відповідач виготовив та поставив лише частину оплаченого товару за договором №52/5-20 від 12.05.2020 року.

Так, дійсно відповідно до умов п.3.2. та п.3.6. Договору поставки №52/5-20 від 12.05.2020, строки поставки вказуються у заявках.

Водночас, колегія суддів враховує, що:

- в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують виконання Постачальником обов`язку про повідомлення Покупця про готовність товару до постачання (відвантаження) та місце поставки (відвантаження);

- відповідач мав поставити відповідний товар в будь-якому випадку до моменту закінчення строку дії Договору. Строк дії договору закінчився 31.12.2022, однак товар так і не було поставлено, не повідомлено про його виготовлення та місце поставки (відвантаження) для Позивача;

- між сторонами склалися довготривалі ділові відносини, замовлення на товар здійснювалися без письмового визначення строку поставки у заявках чи специфікаціях, а виконання зобов`язання Постачальником із поставки товару здійснювалося в строк, що не перевищував одного кварталу із моменту здійснення Покупцем попередньої оплати за товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного Кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями частини ч.1 ст.655 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як за договором купівлі-продажу, так і за договором поставки, обов`язок покупця полягає у оплаті та прийнятті товару, а кореспондуючий обов`язок продавця (постачальника) у передачі товару.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлена заборона на односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 1 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, у позивача в силу приписів ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право: або вимагати передання товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Надане вказаною нормою закону право реалізовано позивачем шляхом направлення відповідачу відповідних вимог про повернення грошових коштів (попередньої оплати), що було зроблено позивачем листом вих.№05/1-05/22 від 05.05.2022.

В силу ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України у відповідача виник обов`язок повернути грошові кошти (суму попередньої оплати) в семиденний строк з дня отримання вимоги, тобто в період з 05.05.2022 по 12.05.2022 включно. З 13.05.2022 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Суду не подано доказів повернення відповідачем позивачу попередньої оплати в розмірі 171 760, 00, 00 грн., чим порушено права позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 46 135,08 грн. та 3% річних у розмірі 5 545,97 грн.

Враховуючи викладене, а саме, що відповідач не здійсним поставку товару протягом року з моменту отримання попередньої оплати у сумі 171 760,00 грн., також матеріали справи не містять доказів, що відповідач під час дії договору приступив до виконання свого зобов`язання із виготовлення товару, колегія суддів вважає що позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати у сумі 171 760,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Таким чином, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена у п. 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає, що позивач невірно визначено дату порушення зобов`язання з боку відповідача, оскільки як зазначено судом вище, саме з 13.05.2022 боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим колегією суддів здійснено власний розрахунок.

Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції:

Період прострочення: 13.05.2022 - 16.03.2023.

Сума заборгованості = 171760.00 грн.

Інфляційне нарахування = 30283.46 грн.

Розрахунок 3 % річних:

Період прострочення: 13.05.2022 - 16.03.2023.

Сума заборгованості = 171760.00 грн.

Кількість днів прострочення = 307.

Сума санкції = 4334.00 грн.

За вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 171760,00 грн основного боргу, 30283,46, грн інфляційних нарахувань, 4334,00 грн 3% річних, 3095,66 грн. судового збору.

Стосовно тверджень скаржника про порушення порядку залучення представника Відповідача до розгляду справи, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207) здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичним особам-підприємцям та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживанням) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. Під час розгляду справи у суді першої інстанції інтереси Відповідача представлялися адвокатом Риженко Денис Олегович на підставі договору про надання правової допомоги від 12.05.2023 року.

Починаючи із 24.02.2022 територія Новокаховаської міської ради, де зареєстрований Відповідач, перебуває під тимчасовою окупацією.

Оскільки Відповідач не змінив своєї податкової адреси укладений між Відповідачем та адвокатом Риженко Денисом Олеговичем договір про надання правової допомоги від 12.05.2023 є нікчемним, отже суд першої інстанції безпідставно долучив до розгляду справи № 916/1164/23 у якості представника Відповідача адвоката Рижепко Дениса Олеговича.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, судом першої інстанції нез`ясування обставин, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 29.05.2023 у справі № 916/1164/23 скасувати та ухвалите нове рішення.

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» 171760,00 грн основного боргу, 30283,46, грн інфляційних нарахувань, 4334,00 грн 3% річних, 3095,66 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕСЯ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ-ІНВЕСТ» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 4643,49 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

суддя О.Ю. Аленін

суддя К.В. Богатир