ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа№ 910/11378/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 26.09.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства "Сапфір-Агро"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23 (суддя Павленко Є.В., повний текст рішення складено та підписано 24.07.2023 року)

за позовом Фермерського господарства "Сапфір-Агро"

до Російської Федерації

про стягнення 114 437 322,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Сапфір-Агро» звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з російської федерації 114 437 322,00, з яких: 31 846 959,00 грн - реальні збитки, 82 590 363,00 грн - збитки у вигляді упущеної вигоди, які були завдані позивачу внаслідок повномасштабної збройної агресії російської федерації, що розпочалася 24 лютого 2022 року.

У подальшому, позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог від 20 липня 2023 року, у якій просило стягнути з російської федерації 114 486 529,00 грн, з яких: 31 846 959,00 грн - реальні збитки, 82 639 570,00 грн - збитки у вигляді упущеної вигоди, які були завдані позивачу внаслідок повномасштабної збройної агресії російської федерації, що розпочалася 24 лютого 2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23 відмовлено Фермерському господарству «Сапфір-Агро» у відкритті провадження в господарській справі за його позовом до російської федерації про стягнення збитків. Позовну заяву з додатками повернуто заявнику.

Відмову у відкритті провадження судом мотивовано тим, що іноземна держава не може бути відповідачем у справі, яка розглядається за правилами господарського судочинства. Натомість, судом роз`яснено, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів за правилами цивільного судочинства.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Фермерське господарство «Сапфір-Агро» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23, справу направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, порушує права та інтереси позивача, унеможливлює захист інтересів позивача, є незаконною та підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- даний спір має розглядатись господарським судом, оскільки позивач, будучи суб`єктом підприємницької діяльності, має право звертатись до суду зі встановленою підсудністю;

- відмова у відкритті провадження в рамках господарського процесу може унеможливити захист порушених прав та інтересів позивача з огляду на суб`єктний склад спору;

- в обгрунтування своїх доводів скаржник посилається на судову практику Господарського суду міста Києва у справах, в яких винесені рішення за позовами суб`єктів підприємницької діяльності до російської федерації.

02.08.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фермерського господарства «Сапфір-Агро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Гончаров С.А.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2930/23 від 08.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/11378/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 08.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Фермерського господарства «Сапфір-Агро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/11378/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

14.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11378/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Сапфір-Агро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23 та призначено до розгляду на 26.09.2023. також зобов`язано Фермерське господарство «Сапфір-Агро» направити на адресу Північного апеляційного господарського суду матеріали позовної заяви с додатками або завірені копії.

06.09.2023 до канцелярії суду від скаржника надійшло клопотання про долучення документів на виконання ухвали суду (позовної заяви з додатками).

Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

26.09.2023 у судове засідання з`явилися представники позивача, підтримали доводи поданої апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Фермерське господарство «Сапфір-Агро» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - російської федерації про стягнення з російської федерації 114 437 322,00, з яких: 31 846 959,00 грн - реальні збитки, 82 590 363,00 грн - збитки у вигляді упущеної вигоди, які були завдані позивачу внаслідок повномасштабної збройної агресії російської федерації, що розпочалася 24 лютого 2022 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що даний позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом частини 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 20 ГПК України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо він: не підвідомчий господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК України; за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (частина 1 статті 45 ГПК України).

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, стороною в господарському процесі можуть бути лише: юридичні особи, фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування. Вказаний перелік є вичерпним.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом даного позову є стягнення з російської федерації збитків, завданих позивачу внаслідок збройної агресії цієї іноземної держави, а відповідачем визначено саме російську федерацію.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, з аналізу приписів господарського процесуального законодавства вбачається, що іноземна держава не може бути відповідачем у справі, яка розглядається за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Отже, враховуючи предмет та підстави позову, а також суб`єктний склад сторін даного спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження в справі за позовом Господарства про стягнення з російської федерації збитків.

Окремо судова колегія вважає за необхідне наголосити, що позивачем визначено відповідачем саме російську федерацію, тобто іноземну державу.

За змістом статей 4 та 45 Господарського процесуального кодексу України іноземна держава не може бути відповідачем у справі, яка розглядається за правилами господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.11.2019 р. у справі №242/4741/16-ц зазначила, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (п. 44).

Тобто, держава бере участь у справі лише через відповідний орган державної влади.

У даному випадку, на переконання судової колегії, як було зазначено вище, позивачем при зверненні до суду з даним позовом до відповідача - іноземної держави, не було враховано наведені приписи законодавства, що у свою чергу має наслідком порушення правил підсудності та відповідно відмову у відкритті провадження.

Разом з цим, за частиною 6 статті 175 ГПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Частиною 2 статі 58 ЦПК України передбачено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Порядок розгляду справ за участю іноземних осіб загальними судами визначено в розділі XI ЦПК України.

Зокрема, за статтею 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Суд першої інстанції зазначив, що у розумінні ЦПК України іноземна держава може бути учасником судового процесу, на відміну від ГПК України.

Відтак, на виконання положень частини 6 статті 175 ГПК України судом першої інстанції роз`яснено позивачу, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів за правилами цивільного судочинства.

Наведеним вище спростовуються доводи позивача про те, що даний спір має розглядатись господарським судом.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Отже, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання заявником певного процесуального алгоритму.

Твердження позивача про те, що відмова у відкритті провадження в рамках господарського процесу може унеможливити захист порушених прав та інтересів позивача з огляду на суб`єктний склад спору судом апеляційної інстанції сприймається критично, оскільки у будь - якому разі при зверненні позивача до суду задля захисту своїх порушених прав та інтересів слід дотримуватись норм відповідного процесуального законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому посилання скаржника на судову практику Господарського суду міста Києва у подібних справах судом відхиляються.

При цьому слід зауважити, що на час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, правові позиції Верховного Суду щодо можливості розгляду подібних спорів за правилами господарського судочинства відсутні.

Також судом відхиляються посилання позивача на постанови Верховного Суду від 25 січня 2019 року в справі № 796/165/18 та від 14 квітня 2022 року в справі № 308/9708/19, на які посилався сам позивач у своїй позовній заяві, були прийняті за результатом розгляду спорів, у яких відповідачем є російська федерація, виключно за правилами цивільного судочинства. Вказане лише підтверджує висновки суду про те, що даний спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За викладених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у зв`язку з тим, що подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Судом апеляційної інстанції враховано усі доводи апелянта, однак суд звертає увагу, що за результатами перегляду оскаржуваної ухвали колегією суддів встановлено, що оскаржувана ухвала є вмотивованою, прийнятою відповідно до норм процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відтак, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фермерського господарства «Сапфір-Агро» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Сапфір-Агро" - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 у справі №910/11378/23- залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/11378/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.10.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров