ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1060/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф. при секретарі судового засідання Толкунова М.Г. розглянувши справу №916/1060/23

за позовом Керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області (66302, Одеська область, м. Подільськ, пр-т. Шевченка, 10) в інтересах держави в особі Подільської міської ради Одеської області (66302, Одеська область, м. Подільськ, просп. Шевченка, 2, )

до відповідачів: 1. Комунального виробничо експлуатаційного підприємства Подільськтеплокомуненерго (66300, Одеська область, м. Подільськ, пров. Куяльницький, 28-а, ); 2. Товариства з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС (26300, Кіровоградська область, вул. Василя Стуса, 3Е, кім. 203, )

про визнання недійсним договору оренди, додаткової угоди

Представники:

Від прокуратури: Ейсмонт С.О. посвідчення

Від позивача: Реньгач Т.М. самопредставництво;

Від відповідачів: 1 Плугарьова В.Ю. самопредставництво;

2. Савенко О.О довіреність;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Подільської міської ради Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Комунального виробничо експлуатаційного підприємства Подільськтеплокомуненерго та до Товариства з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС про визнання недійсним договору оренди, додаткової угоди та повернення майна

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.03.2023 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/1060/23 за правилами загального позовного провадження.

11.04.2023р. за вх. №11800/23 до суду від Комунального виробничо експлуатаційного підприємства Подільськтеплокомуненерго надійшло клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

12.04.2023р. за вх. №11851/23 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС надійшло клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

04.05.2023р. за вх. №14737/23 до суду від Подільської окружної прокуратури Одеської області надійшло клопотання про закриття провадження по справі в частині позовних вимог, а саме щодо зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС повернути з незаконного володіння приміщення котельні № 8, площею 725 кв. м., розташованої за адресою: вул. Армійська, 500, м.Подільськ, Одеська область.

З наданих клопотань вбачається, що між КВЕП Подільськтеплокомуненерго та ТОВ АВКУБІ ПЛЮС 24.03.2023р. укладено додаткову угоду про розірвання договору оренди №45 від 10.07.2017р., відповідно до якої датою припинення договору є 01.04.2023р. Всі взаєморозрахунки між сторонами проведені в повному обсязі, будь яких претензій з приводу повернення орендованого майна у сторін відсутні.

Крім того, сторонами 01.04.2023р. укладено Акт приймання-передачі майна відповідно до якого ТОВ АВКУБІ ПЛЮС повернуло КВЕП Подільськтеплокомуненерго спірне майно - приміщення котельні № 8, площею 725 кв. м., розташованої за адресою: вул. Армійська, 500, м.Подільськ, Одеська область.

Ухвалою суду від 19.06.2023р. клопотання Комунального виробничо експлуатаційного підприємства Подільськтеплокомуненерго від 11.04.2023р. за вх. №11800/23 та Товариства з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС від 11.04.2023р.за вх. №11851/23 про закриття провадження по справі були задоволені частково, клопотання Подільської окружної прокуратури Одеської області від 04.05.2023р. за вх. № 14737/23 про закриття провадження по справі в частині позовних вимог задовольно повністю, провадження у справі №916/1060/23 за позовом Керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Подільської міської ради Одеської області до Комунального виробничо експлуатаційного підприємства Подільськтеплокомуненерго та до Товариства з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС в частині позовних вимог щодо зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС повернути з незаконного володіння приміщення котельні № 8, площею 725 кв. м., розташованої за адресою: вул. Армійська, 500, м.Подільськ, Одеська область та прилеглих до неї споруд, шляхом підписання з Подільською міською радою Одеської області акта приймання-передачі майна було закрито.

Ухвалою господарського суду від 10.08.2023р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в засіданні суду.

11.05.2023р. за вх. №15745/23 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

15.05.2023р. за вх. №159545/23 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

18.05.2023р.за вх.№16457/23 та 19.05.2023р. за вх.№16622/23 до суду від прокуратури надійшли відповіді на відзив відповідачів, згідно яких прокурор вказує що заперечення відповідачів є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

19.06.2023р. за вх.№20062/23 від позивача до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких Подільська міська рада Одеської області позов Подільської окружної прокуратури Одеської області заявлений в інтересах в їх особі не підтримує, та просить суд в його задоволенні відмовити.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 55 ГПК України якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Подільською окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності у сфері оренди комунального майна встановлено, що 10.07.2017 між Комунальним виробничо-експлуатаційним підприємством «Подільськтеплокомуненерго» (далі - КВЕП «Подільськтеплокомуненерго») та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВКУБІ ПЛЮС» (далі - ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС») укладено договір оренди нерухомого майна № 45 (далі -Договір), яким передбачена передача у строкове платне користування котельні № 8 площею 725 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Армійська, 500, м. Подільськ, Одеської області терміном на 2 роки 11 місяців, що обраховується починаючи з дня підписання акту приймання- передачі майна сторонами.

На виконання умов договору КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» та ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС» 10.07.2017 підписано акт приймання-передачі майна, а саме котельні № 8 площею 725 кв. м, розташованої за адресою: вул.Армійська, 500, м. Подільськ Одеської області, який підтверджує фактичну передачу зазначеного приміщення у строкове платне користування орендарю на строк 2 роки 11 місяців, а саме до 10.06.2020.

Додатковою угодою від 09.06.2020 № 1 до Договору внесено зміни до п. 4.2. Договору та викладено його в наступній редакції: «строк оренди становить 2 роки 11 місяців та може бути скорочений або продовжений на підставі додаткової угоди. У разі відсутності протягом місяця після спливу строку оренди 3 боку сторін будь-яких заперечень щодо припинення дії договору оренди, договір вважається продовженим на той самий термін та на тих саме умовах».

Таким чином, як вказує прокурор, Додатковою угодою від 09.06.2020 № 1 до Договору продовжено строк дії договору оренди до 10.05.2023. У разі відсутності протягом місяця після спливу строку оренди з боку сторін будь-яких заперечень щодо припинення дії договору оренди, договір вважається продовженим на той самий термін та на тих саме умовах, тобто до 10.04.2025, а тому, на момент внесення ним позовної заяви, договір оренди нерухомого майна № 45 від 10.07.2017, укладений між КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» та ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС» є дійсним, строк дії договору оренди закінчується 10.05.2023.

Разом з тим прокурор вважає, що зазначений Договір та додаткова угода до нього підлягають визнанню недійсними з наступних підстав.

Так, як вказує прокурор встановлено, що Подільською міською радою прийнято рішення від 18.03.2003 за № 53-XXIV «Про надання згоди на передачу до комунальної власності житлового фонду та комунальних об`єктів військового містечка», відповідно до пункту 1 якого зазначено, що міською радою надається згода на передачу до комунальної власності територіальної громади міста Котовськ (Подільськ) державного житлового фонду та об`єктів комунальної інфраструктури Міністерства Оборони України, розташованих в місті Котовську.

Пунктом 2 зазначеного рішення доручено виконавчому комітету Котовської міської ради Одеської області створити відповідні підприємства для утримання вищезазначеного майна з послідуючим затвердженням на сесії міської ради.

Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 28.08.2003 № 344 «Про затвердження актів прийому- передачі житлового фонду та об`єктів комунальної інфраструктури військового містечка до комунальної власності міста» затверджено акти прийому- передачі житлового фонду та об`єктів комунальної власності міста.

Пунктом 2 зазначеного рішення встановлено, що інженерну автотехніку та обладнання передати житлово-комунальним підприємствам міста згідно переліку.

Пунктом 3 зазначеного рішення встановлено, що житлово- комунальним підприємствам прийняту на баланс автомобільну та інженерну техніку зареєструвати в Котовському МРЕУ.

Відповідно до п. 4 зазначеного рішення встановлено, що керівникам житлово-експлуатаційного підприємства, комунального виробничо- експлуатаційного підприємства «Котовськводоканал», комунального виробничо-експлуатаційного підприємства «Котовськтеплокомуненерго», комунальної ремонт-експлуатаційної організації «Котовськміськсвітло», КДЕО «Дорсервіс» приступити до експлуатації прийнятих на баланс підприємств житлових будинків, споруд, об`єктів комунального призначення та техніки.

Згідно акту приймання-передачі військового майна від 28.07.2003 передано у комунальну власність міста Котовськ котельню № 1 (спірне майно), яка належить до сфери управління Міноборони.

Таким чином, приміщення котельні № 8 (колишня котельня № 1), розташованої за адресою: м. Подільськ, вул. Армійська, 500 передано та перебуває у комунальній власності Подільської територіальної громади Одеської області.

Прокуратурою встановлено, що приміщення котельні № 8 загальною площею 725 кв.м., розташованої за адресою: вул.Армійська, 500, м.Подільськ Одеської області на баланс КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» не передавалось, повноваження на розпорядження зазначеним майном, у тому числі шляхом укладення договору оренди, у підприємства були відсутні.

Таким чином, як вказує прокурор станом на день укладення оспорюваного договору оренди, КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» не володіло необхідним обсягом цивільної дієздатності на розпорядження спірним об`єктом оренди, оскільки на баланс підприємству майно не передавалось, з урахуванням чого КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» є невповноваженою особою на призначення відповідного конкурсу з метою визначення переможця на укладення договору оренди комунального майна, а укладений між КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» та ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС» спірний договір оренди комунального майна № 45 від 10.07.2017 з додатковою угодою до нього- є недійсними.

Крім того, як вказує прокурор, відповідно до інформації КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» від 16.09.2022 за № 427 зазначено, що договір оренди комунального майна від 10.07.2017 за № 45 та додаткова угода до нього від 09.06.2020 за № 1 укладені на підставі рішення виконавчого комітету Подільської міської ради, рішення сесії - відсутнє. Процедура укладання договору оренди здійснена за результатами проведеного КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» конкурсу.

Отже, за результатами вивчення отриманої інформації прокуратурою встановлено, що рішення сесії Котовської (Подільської) міської ради Одеської області про передачу в оренду приміщення котельної № 8 площею 725 кв. м, розташованої за адресою: вул. Армійська, 500, м. Подільськ Одеської області не приймалось.

Таким чином, прокурор вважає, що КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» є невповноваженою особою на призначення відповідного конкурсу з метою визначення переможця на укладення договору оренди комунального майна, а спірний договір оренди комунального майна від 10.07.2017 № 45 між ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС» та КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» та додаткова угода до нього від 09.06.2020 за № 1 укладені з порушенням зазначених вимог законодавства та підлягають визнанню недійсними.

Крім того, як зазначає прокурор, відповідно до наданої Подільською міською радою Одеської області інформації про передачу комунального майна на баланс КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» встановлено, що відповідно до листа від 10.11.2016 за № 2003 виконавчим комітетом Подільської міської ради Одеської області підтверджено передачу на баланс КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» наступних приміщень котелень: Котельні №1 по пр-ту Перемоги. 16, Котельні №2 по вул. Соборній. 76, Котельні №3 по вулю. Шевченка, 34, Котельні №5 по вул. Залізничників, 166, Котельні №6 по вул. Шкільній, З, Котельні №7 по вул. Гагаріна, 126а, Котельні №9 по вул. Армійській, 593, Котельні №10 по вул. Шкільній, 4, Котельні №11 по вул. Гетьманській, 63., та відповідно до зазначеного листа приміщення котельні № 8 на баланс КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» не передавалось, а отже у підприємства були відсутні будь-які правомочності на розпорядження приміщенням котельні № 8, розташованої за адресою: вул. Армійська, 500, м. Подільськ Одеської області.

Прокурор наголошує, що відсутність рішення сесії Подільської міської ради Одеської області про передачу комунального майна в розпорядження КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» свідчить про безпідставне перебування у користуванні відповідача об`єкта комунальної власності.

Отже, наведені обставини стали підставами для звернення Керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області до Господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р.).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є принцип верховенства права.

Як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Так, звертаючись з відповідним позовом до суду прокурор вказує, що відповідач 1 не маючи законних повноважень розпоряджатись приміщенням котельні № 8 за адресою м. Подільськ, Одеська обл.. вул. Армійська,500 та передавати його в оренду, оскільки відповідне майно не передавалось Подільською міською радою на баланс підприємства, а прийняте рішення про передачу в оренду даного майна суперечать вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції № 2269-ХІІ, з урахуванням Закону України «Про особливості передачі в оренду об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення. що перебувають у комунальній власності», у зв`язку з чим оспорюванні Договір оренди № 45 від 10.07.2017р та додаткова угода № 1 від 09.06.2020р. підлягають визнанню недійсними.

За ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч. 3 ст. 184 ГК України).

Організаційні та майнові відносини, що виникають у зв`язку з орендою державного та комунального майна, врегульовано Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору.

Так, як встановлено судом, в 2003 році, відповідно до звернення квартирно-експлуатаційної частини Подільського (Котовського) району про передачу до комунальної власності територіальної громади міста житлового фонду та об`єктів комунальної інфраструктури Міністерства Оборони України, розташованих на території міста Подільською (Котовською) міською радою прийнято рішення № 53-XXIY від 18.03.2003р. «Про надання згоди на передачу до комунальної власності житлового фонду та комунальних об`єктів військового містечка».

Відповідно до частини першої статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ч.2 ст. 327 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначені повноваження щодо управління комунальною власністю, зокрема до віддання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Так, діючи відповідно до вимог ч.2 ст.327 ЦКУ та Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішенням виконавчого комітету Подільської (Котовської) міської ради № 344 від 28.08.2003р. на підставі рішення Котовської (Подільської) міської ради № 53-XXIY від 18.03.2003р. «Про надання згоди на передачу до комунальної власності житлового фонду та комунальних об`єктів військового містечка» затверджені акти прийому- передачі житлового фонду та об`єктів комунальної інфраструктури військового містечка до комунальної власності міста.

Відповідно до п.4 зазначеного рішення вирішено, що керівникам житлово- експлуатаційних підприємств громади прийняти на баланс та приступити до експлуатації житлових будинків, споруд, об`єктів комунального призначення та техніки.

Отже з наведеного вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету № 344 від 28.08.2003р. та актів приймання - передачі КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» 29.07.2003р. прийнято на баланс та в експлуатацію споруди, техніку та об`єкти комунальної інфраструктури військового містечка, зокрема це Котельня № 1 (спірне майно) розташоване за адресою : вул. Армійьска. 500 та Котельня № 2 - вул. Армійьска,593, які після прийняття підприємством на баланс проходять по документообігу, як котельні №8 та №9, відповідно до наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2014 року представниками Підприємства проведено обстеження технічного стану Котельні № 8 та встановленого там обладнання. За результатами встановлено, що водогрійні котли встановлені в приміщенні котельної, перебували в експлуатації з 1968 року, до моменту перевірки та термін їх придатності вичерпано.

За результатами проведеного обстеження, відповідно складено Акт б/н від 15.05.2014 р. та протокол № 1 від 18.06.2014р.

Рішенням Подільської (Котовської) міської ради № 574-VI від 23.07.2014р. прийнято рішення про надання дозволу Підприємству в установленому законодавством порядку, провести списання фізично зношеного і непридатного для подальшого використання майна комунальної власності, яке знаходиться на його балансі, у зв`язку з цим, все обладнання було демонтовано та списано підприємством. Таким чином, на підставі зазначених нормативних актів, вбачається, що приміщення котельні № 8 (спірне майно) перебуває на балансі КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» та перебуває у його господарському віданні (користуванні)..

В подальшому, в 2017 році на підставі звернення директора КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» Виконавчим комітетом Подільської міської ради, як органом уповноваженим управляти майном, яке належить до комунальної власності, керуючись пп.1 ст. 29, пп.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» відповідно до вимог ст.. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» прийнято рішення № 146 від 25.05.2017р. про надання дозволу КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» на передачу в оренду приміщення котельні № 8 та прилеглих до неї споруд розташованої по вул. Армійська.500.

КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» відповідно до Статуту, має право за погодженням уповноваженого органу, продавати, передавати безкоштовно, обмінювати та передавати в оренду юридичним особам і громадянам, засоби виробництва та інші матеріальні цінності, володіючи цивільною дієздатністю розпоряджатися приміщенням котельні № 8 яке обліковується на його балансі, керуючись Законом України «Про оренду державного та комунального майна», рішенням Виконавчого комітету Подільської міської ради № 146 від 25.05.2017р., яке в законному порядку не визнано не дійсним, призначило відповідний конкурс на укладання договору оренди, по результатам якого, 05.07.2017р. ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС» визнано єдиним переможцем.

10.07.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АКВУБІ ПЛЮС», з одного боку та Комунальне виробниче експлуатаційне підприємство «Подільськтеплокомуненерго», з другого боку, далі разом іменовані Сторони, уклали Договір оренди № 45 від 10.07.2017р. згідно з яким ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС» отримало в тимчасове користування орендоване майно - окрему споруду котельні № 8 площею 725 кв.м. та прилеглих територій, розташованої за адресою: м. Подільськ, Одеська обл.. вул. Армійська.500.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС» за період дії договору оренди належним чином виконувало свої обов`язки орендаря, у т.ч. було здійснено капітальний ремонт орендованого майна, загальна вартість якого становила - 11 077 157.92 гривні, у т.ч. було встановлено власне енергоефективне обладнання на суму - 6 018 797.81 гривня, орендні платежі сплачувались вчасно у встановленому розмірі, за період дії договору сплачено всього орендної плати у розмірі- 562 922,35 гривень (підтверджується бухгалтерською довідкою вих.№10 від 12.05.2023р., карткою рахунку 3771).

Разом з тим, під час розгляду справи в суді між КВЕП Подільськтеплокомуненерго та ТОВ АВКУБІ ПЛЮС 24.03.2023р. укладено додаткову угоду про розірвання договору оренди №45 від 10.07.2017р., відповідно до якої датою припинення договору є 01.04.2023р. Всі взаєморозрахунки між сторонами проведені в повному обсязі, будь яких претензій з приводу повернення орендованого майна у сторін відсутні. 01.04.2023р. укладено Акт приймання-передачі майна відповідно до якого ТОВ АВКУБІ ПЛЮС повернуло КВЕП Подільськтеплокомуненерго спірне майно - приміщення котельні № 8, площею 725 кв. м., розташованої за адресою: вул. Армійська, 500, м.Подільськ, Одеська область.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Приписи статті 627 Цивільного кодексу України встановлюють, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Прокурор вказує, що рішення сесії Котовської (Подільської) міської ради Одеської області про передачу в оренду приміщення котельної № 8 площею 725 кв. м, розташованої за адресою: вул. Армійська, 500, м. Подільськ Одеської області не приймалось, а тому КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» безпідставно, не маючи на це повноважень розпоряджалось комунальним майном.

Разом з тим суд зазначає, що порядок укладення договору оренди державного та комунального майна врегульований ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992.

Так, ч.2 ст. 9 вказаного Закону у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном, а у разі якщо: підприємство, його структурний підрозділ, щодо цілісного майнового комплексу якого надійшла заява про оренду, або ініціатор укладення договору оренди згідно із законодавством займають монопольне становище на ринку; внаслідок укладення договору оренди підприємець або група підприємців можуть зайняти монопольне становище на ринку; сумарна вартість активів або сумарний обсяг реалізації товарів (робіт, послуг), що належать об`єкту оренди та ініціаторові укладення договору оренди, перевищують показники, визначені законодавством, - також до органу Антимонопольного комітету України.

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначені повноваження щодо управління комунальною власністю, зокрема до віддання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Як зазначалось вище, 28.08.2003р. Виконавчий комітет Подільської (Котовської) міської ради було прийнято рішення №344 «Про затвердження актів прийому- передачі житлового фонду та об`єктів комунальної інфраструктури військового містечка до комунальної власності міста», пунктом 4 якого вирішено, що керівникам житлово- експлуатаційних підприємств громади прийняти на баланс та приступити до експлуатації житлових будинків, споруд, об`єктів комунального призначення та техніки.

З урахування викладеного, суд зазначає що виконавчий комітет Подільської (Котовської) міської ради діючи на підстави чинного на той законодавства та в межах своїх повноважень, передав на баланс відповідача 1 спірне майно, яке останнім було прийнято, що зокрема підтверджується Наказом КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» №127 від 29.07.2003р., інвентарною карткою №174 та листами виконавчого комітету Подільської міської ради № 07-14-982/2496 від 05.10.2022р; № 07-14-1191/3034 від 28.11.2022р. № 07-14-28/291 від 30.01.2023р.

Прокурор в позовній заяві посилається, що спірне майно передане відповідачу 1 з порушенням вимог, Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності»

Згідно з ч. 6 ст. 1 Закону України від 10.04.1992 № 2269-ХІІ "Про оренду державного та комунального майна" відносини оренди об`єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом № 2624-VI.

Відповідно до статті 2 Закону №2624-VI від 21.10.2010 дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані з передачею в оренду чи концесію цілісних майнових комплексів підприємств їхніх структурних підрозділів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності.

Передача в концесію об`єктів незавершеного будівництва та законсервованих об`єктів, що перебувають у комунальній власності, які можуть бути добудовані з метою їх використання для провадження діяльності у сферах водопостачання, водовідведення та очищення стічних вод надання послуг, пов`язаних з постачанням споживачам тепла; наданням концесії на створення (будівництво) об`єкта у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення; господарським використанням об`єктів оренди чи концесії здійснюється відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону, рішення про передачу в оренду чи концесію об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, приймають, зокрема, стосовно об`єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади села, селища, міста, - відповідні сільські, селищні, міські ради.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 03.04.2012 №150 «Про затвердження Методичних рекомендацій з питань організації конкурсу щодо передачі в оренду чи концесію об`єктів водо-, теплопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, та укладання відповідних договорів» зазначається, що поняття «об`єкти централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення» включає: - цілісні майнові комплекси і системи цілісних майнових комплексів, які забезпечують (призначені) та достатні для самостійного здійснення господарської діяльності у сферах водопостачання, водовідведення та очищення стічних вод, надання послуг, пов`язаних з постачанням споживачам тепла: - майнові комплекси структурних підрозділів підприємств, які є достатніми для самостійного здійснення господарської діяльності у сферах водопостачання, водовідведення та очищення стічних вод, надання послуг, пов`язаних з постачанням споживачам тепла.

Отже, узагальнюючи визначення поняття «об`єкти централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення» за цим Законом, виходячи з його мети, закладеної законодавцем, це - відокремлений об`єкт, який може автономно функціонувань.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, об`єкт оренди - приміщення котельня № 8 - не є цілісним майновим комплексом КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» та для його передачі його в оренду не може бути застосована процедура, передбачена Законом України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності".

Крім того, дана котельня після прийняття її на баланс Підприємства не була об`єктом постачання теплової енергії споживачам багатоквартирних будинків колишнього військового містечка, а виключно була призначена для індивідуального опалення (підігрів мазуту) для підігріву води для господарських потреб військової частини (це зазначалось вище по тексту).

Тобто, фактично КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» передано в оренду не цілісний майновий комплекс котельня №8, а напівзруйноване приміщення, без залишків теплогенеруючого та іншого допоміжного обладнання яке призначено для виробництва транспортування та постачання теплової енергії, яке на підставі Рішенням Подільської (Котовської) міської ради № 574-VI від 23.07.2014р. було списано та демонтовано, як це передбачено Законом України "Про особливості передачі в оренду об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності"; - по-друге фактично до моменту передачі приміщення котельні № 8 в оренду, було частково пошкоджене(зруйноване) це зокрема підтверджується Актом технічного огляду і в розумінні вказаного Закону не давало можливість підприємству здійснювати господарську діяльність з виробництва транспортування та постачання теплової енергії без котлів, обладнання тощо.

Отже, з урахування наведеного вище, оскільки будівля котельні № 8 не являлась ні структурним підрозділом підприємства з виробництва транспортування та постачання теплової енергії, ані цілісним майновим комплексом, тому для передачі її в оренду не застосовується процедура, передбачена Законом України "Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення що перебувають у комунальній власності".

Отже посилання прокуратури не безпідставне розпорядження відповідачем 1 з урахування відсутності рішення сесії спірним майном під час розгляду справи свого підтвердження не знайшли.

Щодо посилань прокурора на лист виконавчого комітету Подільської міської ради Одеської області від 10.11.2016 за № 2003 яким підтверджено передачу на баланс КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» наступних приміщень котелень: Котельні №1 по пр-ту Перемоги. 16, Котельні №2 по вул. Соборній. 76, Котельні №3 по вулю. Шевченка, 34, Котельні №5 по вул. Залізничників, 166, Котельні №6 по вул. Шкільній, З, Котельні №7 по вул. Гагаріна, 126а, Котельні №9 по вул. Армійській, 593, Котельні №10 по вул. Шкільній, 4, Котельні №11 по вул. Гетьманській, 63., та відповідно до зазначеного листа приміщення котельні № 8 на баланс КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» не передавалось, суд зазначає, що як вбачається з листа відповіді виконавчого комітету вих. № 07-14-28/291 від 30.01.2023р., на запит Подільської окружної прокуратури Одеської області від 11.01.2023р. вихід. № 61-230 ВИХ-23, щодо надання інформації про вжиті заходи реагування відносно повернення комунального майна - приміщення котельні № 8, із незаконного користування ТОВ «АВКУБІ ПЛЮС», виконавчий орган зазначив, що даний лист надавався КВЕП «Поділськтеплокомуненерго» для підготовки пакету документів до НКРЕКП для переоформлення ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, оскільки цим листом підтверджувався факт переданих підприємству котелень, які станом на 2016 рік працювали на природному газі. Котельна № 8 в переліку не зазначалась, оскільки вона не працювала на природному газі та не працювала взагалі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено існування обставин, які згідно статті 203 Цивільного кодексу України були б підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, суд зазначає, що у вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Частинами 1 і 2 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в пунктах 64 і 65 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).

Проте, згідно з частиною 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80 - 82 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 було уточнено правовий висновок, викладений у постанові у справі № 906/1061/20, з метою урахування актуальних правових висновків, сформульованих в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 та від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, щодо визнання недійсним виконаного договору.

Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21 зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

З урахуванням вищезазначеного, Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 905/77/21 узагальнив, що: "позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Щодо викладеної у письмових поясненнях позивача заяви про застосування до вимог прокурора наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Оскільки при розгляді цієї справи суд не встановлював фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваних правочинів недійсними, питання спливу строку позовної давності судом не досліджується.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання прокурора не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, аналізуючи норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області області в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на прокуратуру згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову Керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області (66302, Одеська область, м. Подільськ, пр-т. Шевченка, 10) в інтересах держави в особі Подільської міської ради Одеської області (66302, Одеська область, м. Подільськ, просп. Шевченка, 2, ) до Комунального виробничо експлуатаційного підприємства Подільськтеплокомуненерго (66300, Одеська область, м. Подільськ, пров. Куяльницький, 28-а, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю АВКУБІ ПЛЮС (26300, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Василя Стуса, 3Е, кім. 203, ) відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Одеську обласну прокуратуру (65026, вул. Пушкінська, 3; )

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2023 р.

Суддя К.Ф. Погребна