ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2023 р. Справа №909/516/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) - Лишенко С.С. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon)

від відповідачів-1,2 - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 18 серпня 2023 року

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2023 року (підписана 10.08.2023), суддя Фанда О.М.

про закриття провадження

у справі №909/516/23

за позовом ОСОБА_1 , с. Попельники, Коломийський район, Івано-Франківська область

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд", м. Івано-Франківськ

до відповідача-2 ОСОБА_2 , с. Попельники, Коломийський район, Івано-Франківська область

про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів, оформлене протоколом загальних зборів №2 від 16.08.2018; визнання недійсним та скасування акту передачі-приймання нерухомого майна від 16.08.2018; припинення та повернення речового права у стан, що існував до державної реєстрації

в с т а н о в и в:

29 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд" та ОСОБА_2 про:

-визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТзОВ "Максвелтрейд", оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 року №2 про внесення до статутного капіталу ТзОВ "Максвелтрейд" земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

-визнання недійсним та скасування Акту передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал ТзОВ "Максвелтрейд" від 16.08.2018 року, за яким до статутного капіталу ТзОВ "Максвелтрейд" прийнято земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

-припинення речового права ТзОВ "Максвелтрейд" на земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, повернувши у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін.

Позов мотивовано тим, що чоловік позивачки - ОСОБА_2 , будучи учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд», вніс до статутного капіталу вказаного товариства нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таке майно набуте ним (чоловіком) під час перебування у шлюбі з позивачкою. Звертаючись з цим позовом до суду, позивачка прагне захистити своє порушене майнове право на нерухоме майно, шляхом повернення такого майна у спільну сумісну власність подружжя.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі №909/516/23.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2023 року у справі №909/516/23 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд" та ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом загальних зборів №2 від 16.08.2018; визнання недійсним та скасування акту передачі-приймання нерухомого майна від 16.08.2018; припинення та повернення речового права у стан, що існував до державної реєстрації.

Провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки суд дійшов висновку, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачка у цій справі звернулася до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТзОВ "Максвелтрейд", оформленого протоколом загальних зборів, який підтверджує факт передачі її чоловіком без згоди позивачки майна, яке належало подружжю на праві спільної сумісної власності, що на думку позивачки не відповідає положенням ст.203,215 Цивільного кодексу України та ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України. Суд встановив, що, заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, а також про зміну записів в Реєстрі, позивачка прагне захистити право спільної сумісної власності на майно подружжя, з метою відновлення становища, яке існувало до передачі її чоловіком майна у статутний капітал товариства. Місцевий господарський суд наголошує, що у цій справі існує спір між подружжям про визнання права спільної сумісної власності, при цьому, позивачка не оскаржує відчуження частки у статутному капіталі товариства, а оскаржує передачу чоловіком без її згоди до статутного капіталу товариства майна, що належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Відтак, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі не є спором про оскарження правочину щодо відчуження частки у статутному капіталі товариства, а фактично є спором між подружжям про право власності на спільне майно. Суд дійшов висновку, що цей спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2023 року у справі №909/516/23, а справу направити до місцевого господарського суду для продовження розгляду по суті. Зокрема, зазначає, що питання про юрисдикцію цього спору вирішено у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі №351/1972/21. Разом з тим, на думку скаржника, закривши провадження у справах, і Господарський суд Івано-Франківської області і Івано-Франківський апеляційний суд фактично позбавляють можливості позивача захистити свої права в судовому порядку. Відтак, апелянт вважає, що правовідносини, які є предметом позову у цій справі, відносяться до юрисдикції господарського суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі №909/516/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2023 року; відповідачам-1,2 надано строк на подання відзивів на апеляційну скаргу.

08 вересня 2023 року з місцевого господарського суду надійшли матеріали справи.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів-1,2 до суду не надходили.

Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02 жовтня 2023 року, з урахуванням «розумного строку розгляду спору».

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 16 жовтня 2023 року.

Судові засідання з розгляду апеляційної скарги проводилися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon за клопотанням представника позивача та на підставі відповідних ухвал суду.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2023 року у справі №909/516/23, а справу направити до місцевого господарського суду для продовження розгляду по суті, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів-1,2 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст.270 ГПК України).

Оскільки явка представників відповідачів-1,2 в судове засідання не визнавалася обов`язковою, враховуючи відкладення розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 02 жовтня 2023 року, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за їхньої відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд" та Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради; за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про: визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя; скасування протоколу та рішень про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2021 року у справі №351/1972/21 відкрито загальне провадження у вказаній цивільній справі.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2022 року у справі №351/1972/21 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Суд зокрема, зазначив, якщо один із подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Поряд з тим, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі №351/1972/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки, об`єкта незавершеного будівництва, скасування рішень державного реєстратора - відмовлено. Провадження у цивільній справі №351/1972/21 в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд», оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 року №2 - закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд», оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 року №2, віднесений до юрисдикції господарського суду.

Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі №351/1972/21 не оскаржувалася та набрала законної сили.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд" та ОСОБА_2 про:

-визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів ТзОВ "Максвелтрейд", оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 року №2 про внесення до статутного капіталу ТзОВ "Максвелтрейд" земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

-визнання недійсним та скасування Акту передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал ТзОВ "Максвелтрейд" від 16.08.2018 року, за яким до статутного капіталу ТзОВ "Максвелтрейд" прийнято земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252;

-припинення речового права ТзОВ "Максвелтрейд" на земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0001, площею 0,7928 га, об`єкт нерухомого майна №252 та незавершене будівництво приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, повернувши у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін.

Позов мотивовано тим, що у січні 2019 року позивачці стало відомо, що її чоловік - ОСОБА_2 вніс до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю "Максвелтрейд" майно, що складається з земельної ділянки площею 0,7928 га та незавершеної будівництвом приватної школи образотворчого мистецтва "Талант", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначає, що вказане майно ОСОБА_2 придбав під час перебування в шлюбі з позивачкою. На думку позивачки, її чоловік, розпорядившись спільним майном без згоди другого із подружжя, та ТзОВ "Максвелтрейд" діяли недобросовісно, оскільки набуваючи у власність спільне майно подружжя ТзОВ "Максвелтрейд", який є самостійним суб`єктом цивільних відносин, однак діючи через свого засновника ОСОБА_2 , не могли не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Позивачка вважає, що задоволення позову має наслідком захист її порушеного майнового права, а саме: повернення майна у спільну сумісну власність подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Так, статтею 20 ГПК України передбачено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п.3);

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (п.4);

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.6);

- вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (п.13).

Поряд з цим, згідно з ч.ч.1,3 ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Відповідно під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Так, судом встановлено, що відносини між сторонами у цій справі не носять характеру корпоративних й, відповідно, господарсько-правових, оскільки позивачка не є та не була учасником (засновником) юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд», натомість фізична особа - ОСОБА_1 звернулася до господарського суду з цим позовом з метою захисту свого порушеного права спільної сумісної власності на нерухоме майно, набуте чоловіком - ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі з позивачкою.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

За змістом ч.ч.1,2 ст.3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України, щодо віднесення до господарських правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №646/6644/17 (провадження №14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

У позовній заяві позивачка просить суд визнати недійсними та скасувати рішення загальних зборів ТзОВ "Максвелтрейд", оформлене протоколом загальних зборів від 16.08.2018 року №2 та Акт передачі-приймання нерухомого майна в статутний капітал ТзОВ "Максвелтрейд" від 16.08.2018 року, а також припинити речове право ТзОВ "Максвелтрейд" на спірне нерухоме майно, повернувши у стан, що існував до відповідної державної реєстрації.

Так, як встановлено судом вище, цей спір не містить ознак корпоративного спору, разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка обґрунтовує своє порушене право нормами Цивільного та Сімейного кодексів України, наголошуючи, що відповідачами (її чоловіком та товариством, учасником якого є її чоловік) порушено її право спільної сумісної власності на нерухоме майно подружжя, набуте за час перебування у шлюбі, шляхом внесення такого майна до статутного капіталу товариства, без її згоди.

Питання спільної сумісної власності майна подружжя врегульовано у Сімейному кодексі України і вказані спори за предметною юрисдикцією підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 1 Сімейного кодексу України встановлено, що цей Кодекс визначає, у тому числі майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

У статті 2 Сімейного кодексу України передбачено, що цей Кодекс регулює, зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1 ст.65 СК України).

Отже, позовні вимоги, спрямовані на захист права спільної сумісної власності подружжя, є спором, що випливає з сімейних правовідносин, а тому такі вимоги не підлягають розгляду в господарських судах.

Поряд з цим, колегія суддів відхиляє твердження скаржника про позбавлення позивачки права на захист в судовому порядку з посиланням на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі №351/1972/21, зважаючи на наступне:

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини «суд, встановлений законом» має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Так, як вбачається з постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі №351/1972/21, останньою зокрема задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2022 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва, а також про скасування рішень державного реєстратора. Тобто апеляційним господарським судом встановлено, що у вказаній цивільній справі судом вирішено спір по суті та відмовлено позивачці у задоволенні позову. Вказану постанову позивачка не оскаржувала, відтак, така набрала законної сили та є чинною.

Поряд з тим, як встановлено судом вище, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 у межах цієї господарської справи не можуть бути самостійним предметом розгляду господарським судом, оскільки такий спір не є корпоративним, а спрямований на захист права спільної сумісної власності (сімейних правовідносин).

Щодо закриття Івано-Франківським апеляційним судом провадження у цивільній справі №351/1972/21 в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Максвелтрейд», оформленого протоколом загальних зборів від 16.08.2018 року №2, колегія суддів звертає увагу, що постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі №351/1972/21 може бути оскаржена в касаційному порядку, у відповідності до вимог норм ЦПК України. Вказану постанову позивачка не оскаржила, що не позбавляє її в установленому законом порядку використати належні процедури, передбачені в процесуальному законі. Звідси, наведене не позбавляє позивачку ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції та не свідчить про наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й господарськими судами, які б не надавали заявниці доступ до правосуддя, як стверджує апелянт.

Ураховуючи положення ст.ст.4, 20 ГПК України та ст.19 ЦПК України, апеляційний господарський суд зазначає, що характер спірних матеріальних правовідносин, предмет оскарження та суб`єктний склад спірних правовідносин (зокрема, в частині позивача у справі, фізичної особи - яка не наділена корпоративними правами та не є учасником юридичної особи, який вибув), вказують на юрисдикцію судів у спорі, що розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, з врахуванням предмету спору, характеру спірних правовідносин та суб`єктного складу правовідносин у їх сукупності дійшов правильного висновку, що цей спір не підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

З цих підстав, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про закриття провадження у цій справі, оскільки спір виник з сімейних правовідносин, а відтак не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про закриття провадження у справі (п.13).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.4, 20, 231, 236, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2023 року у справі №909/516/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Матеріали справи №909/516/23 повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 18 жовтня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.