ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. Справа№ 911/2861/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 19.09.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 (суддя Черногуз.А.Ф., м. Київ, повний текст складено: 02.06.2023)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом"" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 1 068 095 584,93 грн заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії від 16.02.2022 № 20/22-02-РДД/77-150-08-22-00547

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 1 068 095 584,93 грн заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії від 16.02.2022 № 20/22-02-РДД/77-150-08-22-00547.

Позивач просив стягнути з відповідача 706968360,00 грн основного боргу за неповернення відповідачем сплачених позивачем сум після відмови у відпуску електричної енергії, 123315024,83 грн відсотків річних, 60056163,58 грн пені та 177756036,52 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом»« в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 706 968 360,00 грн основного боргу, 123 315 024,83 грн відсотків за користування коштами, 14 298 250,30 грн інфляційних втрат та 686 635,61 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, однак відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені, враховуючи, що здійснене позивачем нарахування пені повністю стосується періоду дії воєнного стану.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою через систему «Електронний суд», в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. Судові витрати покласти на позивача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- у справі відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем вимог про повернення коштів;

- вимога про стягнення відсотків за користування коштами не підлягала задоволенню з огляду на відсутність виникнення обов`язку щодо повернення коштів;

- факт порушення прав позивача станом на момент звернення до суду відсутній (29.12.2022), оскільки лише з 01.01.2023 у випадку наявності факту невідпуску електричної енергії у позивача виникло б право вимоги попередньої оплати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» у справі №911/2861/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - ОСОБА_1, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 у справі №911/2861/22 вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи.

29.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/2861/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2861/22, розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 призначено на 15.08.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/593/23 від 01.08.2023, у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 18.07.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А. Станік С.Р.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2844/23 від 07.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 у справі №911/2861/22 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 19.09.2023.

22.08.2023 до канцелярії суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив проти доводів апеляційної скарги, яку просить суд залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:

- підтвердження отримання відповідачем вимог про повернення коштів наявне в матеріалах справи, оскільки позивачем направлені такі вимоги на електронну пошту відповідача з накладенням КЕП з урахуванням п. 7.6. Договору;

- позивач стягує заборгованість, пеню та відсотки за користування коштами саме в порядку ч. 3 ст. 693 ЦК України, як передбачено умовами Договору, а тому доводи відповідача про безпідставне нарахування процентів за користування коштів є необґрунтованими;

- позивачем заявлено вимоги на підставі пункту 4.2. Договору, тому доводи що на час звернення до суду з даним позовом строки поставки/відбору електричної енергії не наступили є необґрунтованими з огляду на обставини справи.

28.08.2023 до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких відповідач зокрема зазначає, що до правовідносин має застосовуватись положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що не було враховано судом першої інстанції.

14.09.2023 до канцелярії суду від позивача надійшли заперечення проти доводів та аргументів відповідача.

У судове засідання 19.09.2023 з`явилися представники позивача та відповідача, надали свої пояснення.

Представник скаржника підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

16.02.2022 між Відокремленим підрозділом «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі по тексту - ВП «Енергоатом-Трейдинг») та ПАТ «Центренерго» було укладено двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії №20/22-02-РДД/77-150-08-22-00547, відповідно до преамбули якого ПАТ «Центренерго» діяло в ролі продавця, а ВП «Енергоатом-Трейдинг» в ролі покупця.

Предметом договору в силу пункту 1.1 є електрична енергія в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі аукціонного свідоцтва № 03-ЕР-170122-15-1-2 від 17.01.2022 року та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Пунктом 1.5 договору визначено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, однак стосуються договірних зобов`язань, сторони зобов`язуються керуватися законодавством України, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом систем розподілу, Кодексом комерційного обліку електричної енергії та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

Розділом 2 договору визначено порядок купівлі-продажу електричної енергії, зокрема, вказано, що продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а Покупець зобов`язується відібрати електричну енергію з Об`єднаної Енергосистеми України згідно графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у Додатку №1.

Оплата за електричну енергію проводиться покупцем грошовими коштами у національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 10 цього Договору шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості 100% всього обсягу електричної енергії передбаченої цим договором (за вирахуванням суми гарантійного внеску) протягом 2-х (двох) банківських днів з дати укладення цього договору, - визначено пунктом 3.2 договору.

Пунктом 3.3 договору визначено період відпуску - з 01.10.2022 по 31.12.2022 включно.

Додатком 1 договору «Графік відпуску-відбору електричної енергії» зазначено, що базове навантаження складає обсяг 280543 МВт.г., ціна за 1МВт.г становить 2100,00 грн (з акцизним податком), а відтак вартість електроенергії становить 589140300,00 грн без ПДВ. Разом з ПДВ вартість електричної енергії в зазначених обсягах становить 706968360,00 грн.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 714 ЦК України закріплено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною другою цієї статті визначено: до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, як визначено ч.1 ст.66 Закону України «Про ринок електричної енергії», купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Відповідно до ч.2 цієї статті учасники ринку мають право вільно обирати контрагентів за двосторонніми договорами, укладати ці договори у довільній формі та на умовах, що визначаються за домовленістю сторін з урахуванням обмежень, визначених відповідною нормою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, листами від 14.02.2022 та 15.02.2022 відповідач повідомив позивача про отримання на поточний рахунок ПАТ «Центренерго» 150 000 000,00 грн (гарантійний внесок сплачений 11.02.2022) та 95 475 125,00 грн (гарантійний внесок сплачений 14.02.2022).

З наданої позивачем виписки з банківського рахунку вбачається проведення 16.02.2022 ще двох платежів на рахунок відповідача у розмірах 49 095 058,00 грн та 412 398 210,00 грн.

Абзацом 2 пункту 2.1 договору визначено, що продавець має право в односторонньому порядку на зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії покупцю у разі якщо собівартість виробництва електричної енергії у продавця є більшою ніж ціна (вартість) електричної енергії визначеної в цьому договорі, з технічних причин, з інших причин чи обставин. За таких обставин обсяг(и) електричної енергії, який підлягає зменшенню та період(и) зменшення відпуску/відбору, визначається(ються) продавцем. Про зменшення відпуску/відбору електричної енергії в певних обсягах та за певний період(и) продавець має право повідомити покупця не пізніше ніж за тридцять днів до дати такого зменшення відпуску відбору електричної енергії.

Листом від 30.08.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, в обсязі 94 615 МВт.г. за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, відмітивши, що за зазначений період відпуск/відбір електричної енергії не буде здійснюватися.

Листом від 29.09.2022 відповідач повідомив про зменшення відпуску за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 в обсязі 91440 МВт.г.

Листом від 26.10.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску електричної енергії в обсязі 94488 МВт.г за період з 01.12.2022 по 31.12.2022.

Отже, загальний об`єм зменшення відпуску/відбору електричної енергії становить 280543 МВт.г., тобто еквівалентний договірним об`ємам, що визначалися у додатку 1 договору.

Позивач, керуючись пунктом 4.2 договору у відповідь на лист від 30.08.2022 заявив вимогу від 07.09.2022, у відповідь на лист від 29.09.2022 заявив вимогу від 05.10.2022, у відповідь на лист від 26.10.2022 - вимогу від 02.11.2022 про повернення сплачених ВП «Енергоатом-Трейдинг» коштів за обсяги невідпущеної електричної енергії та додатково сплатити за користування коштами 20 % річних протягом 15 банківських днів з дати отримання кожної з вимог.

З матеріалів справи вбачається, що наведені вимоги направлялися на офіційну електронну адресу ПАТ «Центренерго» з накладенням кваліфікованого електронного ключа (КЕП) директора ВП «Енергоатом-Трейдинг» Маткіна В.М.

Пунктом 7.6 Договору передбачено, що сторони обмінюються інформацією за Договором шляхом направлення документів, що підписані уповноваженою особою Сторони, які направляються рекомендованим або цінним листом 3 описом вкладення/особисто/поштовим оператором, в тому числі кур`єрською доставкою за поштовою адресою, вказаною у розділі 10 Договору, або шляхом направлення електронного повідомлення, підписаного кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи сторони на електронну адресу, вказану у Розділі 10 Договору.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що дата, що вказана на зазначених вимогах є датою отримання відповідачем цих вимог, що підтверджується роздруківками з електронної пошти позивача та розшифровками КЕП через портал «Дія», якими уповноважена особа позивача їх підписала. Вказані докази додані до пояснень від 24.04.2023 (вх. № 7913/23).

Наведеним відповідно спростовуються доводи скаржника про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження отримання відповідачем вимог про повернення коштів, оскільки їх направлення узгоджується з положеннями договору, а матеріалами справи підтверджується їх направлення відповідачеві.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, з огляду на надіслання позивачем вимоги, у відповідача виник обов`язок повернути покупцю суму попередньої оплати на умовах, що визначені пунктом 4.2 договору, у якому сторони закріпили, що у разі наявності факту невиконання Продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення Продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується, у строк п`ятнадцять банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі, повернути на поточний рахунок Покупця, зазначений у Розділі 10 даного Договору, грошові кошти, сплачені Покупцем на користь продавця, за обсяг електричної енергії невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (в розумінні статті 536 Цивільного Кодексу України).

За викладених обставин, строк у 15 банківських днів за всіма вимогами закінчився 23.11.2022, відповідно почалось прострочення виконання відповідачем свого обов`язку повернути всі сплачені позивачем в якості передоплати кошти.

Посилання відповідача на те, що у відповідача був строк для відпуску електричної енергії до 31.12.2022 судом відхиляється, оскільки повідомленнями від 30.08.2022, 29.09.2022 та 26.10.2022 ПАТ «Центренерго» повністю відмовилось від відпуску електричної енергії в об`ємах, що обумовлювалися додатком до договору, оскільки, як вже зазначено вище, загальний об`єм зменшення відпуску/відбору електричної енергії становить 280543 МВт.г.

Разом з цим, з боку відповідача не вбачається жодних дій, які б свідчили про відновлення об`ємів постачання електричної енергії у визначений договором строк та враховуючи визначений договором порядок повідомлення про зменшення обсягу відпуску, а також відповідну можливість ВП «Енергоатом-Трейдинг» у цьому випадку скористатися наданим пунктом 4.2 правом заявити вимогу про повернення грошових коштів у таких об`ємах, що у свою чергу свідчить про порушення права позивача щодо неотримання коштів у встановлений строк.

Щодо вимоги позивача про стягнення 20 % річних.

Частиною 2 статті 536 ЦК України визначено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що такий розмір процентів у порядку статті 536 ЦК України становить 20 %.

Фактично у договорі сторонами за їх взаємною згодою передбачений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати, настання якого обумовлено зменшенням відпуску електричної енергії, тобто фактично - відмовою від передачі товару, право на яке передбачено договором. Встановлення такого зобов`язання умовами договору за взаємною згодою сторін не лише не суперечить наведеним нормам, але й повністю їм відповідає. При цьому, твердження, що проценти можуть нараховуватись лише від дня прострочення виконання зобов`язання з повернення попередньої оплати за товар помилкові, оскільки не відповідають змісту зобов`язання, яке визначено пунктом 4.2 договору, яке взяв на себе відповідач, уклавши відповідний договір, - сплачувати проценти у встановленому договором розмірі саме з дня їх отримання у випадку одностороннього зменшення відпуску електричної енергії.

При цьому, оскільки сума попередньої оплати не повернута, позивач має право продовжувати нарахування процентів, незважаючи на те, що строк повернення попередньої оплати закінчився і відповідне зобов`язання є простроченим.

Перевіривши розрахунок 20% річних за користування чужими грошовими коштами, судова колегія вважає його арифметично правильним та таким, що відповідає пункту 4.2 та статті 536 ЦК України, а тому вимога позивача про стягнення 123315024,83 грн відсотків за користування коштами підлягає задоволенню.

Заперечення скаржника щодо нарахування процентів за користування чужими коштами судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на встановлений судом факт прострочення виконання відповідачем свого обов`язку повернути сплачені позивачем кошти в якості передоплати, який відповідачем не спростовано, а також пункт 4.2 договору, який містить посилання на статтю 536 ЦК України. З урахуванням вказаного, посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду судом визнаються не релевантними в контексті даних правовідносин, оскільки сторонами в укладеному договорі визначено правову підставу для нарахування процентів за користування чужими коштами.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 177372144,76 грн за період з 11.02.2022 по 29.12.2022, нараховані щодо кожної проведеної позивачем оплати.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, втрати від інфляції у відповідності з вказаною нормою нараховуються у випадку порушення грошового зобов`язання.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, вимоги про повернення коштів відповідач отримав лише у вересні, жовтні та листопаді 2022 року.

При цьому, договором не закріплено право позивача нараховувати інфляційні втрати на суму передоплати починаючи з моменту отримання відповідачем коштів.

Оскільки строк на виконання обов`язку з повернення коштів за вимогою від 07.09.2022 закінчився 28.09.2022 (після спливу 15 банківських днів), то прострочення виконання грошового зобов`язання почалось лише 29.09.2022.

Судом першої інстанції здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 29.09.2022 по 29.12.2022 та встановлено, що розмір до стягнення інфляційних втрат, які можливо нараховувати за вимогою від 07.09.2022, становить 9394187,77 грн.

Аналогічно, здійснивши розрахунок можливого нарахування інфляційних втрат за вимогою від 05.10.2022, суд першої інстанції визначив можливий період нарахування з 27.10.2022 по 29.12.2022 на суму невідпущеної електричної енергії та встановив, що сума інфляційних за такою вимогою становить 3237294,21 грн.

Колегія суддів наголошує, що наведені перерахунки сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Щодо заборгованості, яка утворилася за відповідачем у зв`язку з невиконанням вимоги від 02.11.2022, суд визначив можливий до нарахування період, як 24.11.2022 - 29.12.2022, на суму невідпущеної електричної енергії, в підсумку інфляційні за цей період становлять суму 1666768,32 грн.

Отже, за обґрунтованим висновком суду першої інстанції, загальна сума підставно нарахованих інфляційних, що підлягають стягненню з відповідача становить 14298250,30 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 60056163,58 грн пені, стосовно чого суд зазначає наступне.

Укладеним сторонами договором передбачена відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за договором у вигляді пені.

Разом з тим, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановою від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» надано настанови учасникам ринку електричної енергії, які є обов`язковими для застосування. Так, пп.16 п.1 такої постанови визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку. При цьому, повноваження НКРЕКП визначені Законом України «Про Національну комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», п.1 ч.2 ст.17 якого установлено, що регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Як визначено п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про Національну комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулятор, яким є НКРЕКП, здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про Національну комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Слід зазначити, що згаданою постановою регулятор надав настанову щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених відповідними договорами, для всіх учасників ринку електричної енергії, у т.ч. у випадку застосування таких штрафних санкцій не лише оператором системи передачі, яким є позивач, але й у випадку застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафних санкцій іншим учасником ринку за іншими договорами, чим досягається баланс інтересів всіх учасників ринку у період оголошення воєнного стану для запобігання негативним наслідкам у відповідній сфері.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки здійснене позивачем нарахування пені повністю стосується періоду дії воєнного стану. Вказані обставини сторонами на стадії апеляційного перегляду справи не оспорюються.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником у поданій апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 25.04.2023 у справі №911/2861/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/2861/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.10.2023.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров