СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 922/1731/23

Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представника Українського культурного фонду та представника Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради (вх. №1686 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі № 922/1731/23,

за позовом Українського культурного фонду (01010, м. Київ, вул. Лаврська, 10-12);

до Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради (61057, м. Харків, вуд. Чернишевська, 11),

про стягнення коштів у розмірі 452 635, 54 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Український культурний фонд, м. Київ, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради, м. Харків, про стягнення заборгованості у розмірі 452 635, 54 грн за договором про надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 від 29.10.2020.

В обгрунтуванні позову Український культурний фонд посилається на здійснення грантоотримувачем оплати послуг, які є за межами строку реалізації проєкту, визначеного умовами даного договору та з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі № 922/1731/23 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради на користь Українського культурного фонду заборгованість у розмірі 452 635, 54 грн; судовий збір у розмірі 6 789, 53 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що у Звіті про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки (додаток 2 до договору) у пункті 4.3. "Опалення" відповідачем зазначено про здійснення попередньої оплати за січень 2021 року; згідно до п. 4.3. додатку №1 до Звіту незалежного аудитора від 12.01.2021, відсутня інформація про документи на підтвердження достовірності витрат та цільове використання коштів на оплату опалення на підставі платіжного доручення №2260 від 29.12.2020, а саме відсутній акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вказані дії відповідача призвели до порушення вимог пп. 5.2.1. п. 5.2. Порядку здійснення контролю за виконанням суб`єктами, які отримують фінансування, зобов`язань перед Українським культурним фондом, затвердженого рішенням Наглядової ради Українського культурного фонду № 217 від 09.11.2020, що полягали у здійсненні витрат після закінчення строку реалізації проєкту- до 31.12.2020.

Комунальний заклад "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради з відповідним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтуванні апеляційної скарги вказує, що:

1)Порядок здійснення контролю за виконанням суб`єктами, які отримують фінансування, зобов`язань перед Українським культурним фондом, затвердженого рішенням Наглядової ради Українського культурного фонду№ 217 від 09.11.2020 затверджено після укладення угоди, відсутня домовленість між сторонами щодо обов`язку його виконання;

2)відповідачем надано усі докази на підтвердження виконання господарської операції за платіжним дорученням від 29.12.2020 № 2260 на суму 452635, 54 грн, вказане підтверджується звітом аудитора;

3)у платіжному дорученні від 29.12.2020 № 2260 на суму 452635, 54 грн не зазначено, що така оплата здійснюється в якості передоплати на січень 2021 року, у рахунку також не міститься такої інформації;

4)витрати на опалення у сумі 452635, 54 грн були здійснені до кінця 2020 року. Положення договору не містять умову про допустимість фінансування послуг та робіт, спожитих та отриманих у 2020 році;

5)суд першої інстанції безпідставно, без поновлення пропущеного строку для прийняття документації, прийняв додаткові пояснення позивача, оскільки останні повинні були бути надані при поданні позовної заяви;

6)суд першої інстанції не надав належної правової оцінки Звіту про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки грантоотримувача, де у п. 4.3. "Опалення" не зазначено, що відповідачем здійснено попередню оплату за січень 2021 року;

7)позивачем належним чином не завірені копії додатків до позовної заяви;

8)за змістом законодавства та умов договору повернення коштів можливе у випадку розірвання договору.

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальниї документах суду.

Протокольною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 у справі №922/1731/23 оголошено перерву в розгляді справи до 16.10.2023 о 12:30 год.

У судове засідання, яке відбулось 16.10.2023, зявились належні представники сторін.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.

29 жовтня 2020 року між Українським культурним фондом (далі Фонд, позивач) і Комунальним закладом "Харківський академічний російський драматичний театр імені О.С. Пушкіна" (назву юридичної особи 13.01.2023 було змінено на Комунальний заклад "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради) (далі відповідач, грантоотримувач) був укладений договір про надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 - 00684.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про Український культурний фонд" договір укладено на підставі Типової форми договору про надання гранту, затвердженої наказом Міністерства культури України від 30.08.2018 № 756, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.09.2018 за № 1068/35520 (у редакції наказу Міністерства культури України від 18.03.2019 № 222, зі змінами, внесеними наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 13.04.2020 № 1655).

Відповідно до умов, визначених в укладеному договорі, Фонд надав відповідачу грант інституційної підтримки з метою забезпечення стабільної діяльності та розвитку в умовах обмежувальних заходів, запроваджених упродовж дії режиму карантину (далі проєкт інституційної підтримки), опис та мінімальні технічні вимоги до якого наведені у проектній заявці, яка є додатком 1 до договору, та у кошторисі проєкту інституційної підтримки, який є додатком 2 до договору, а грантоотримувач повинен був реалізувати проєкт інституційної підтримки, на умова, визначених договором.

Також, згідно з умовами договору відповідач зобов`язався реалізувати проєкт інституційної підтримки до 31.12.2020 та надати позивачу пакет звітної документації у строк до 15.01.2021.

Реалізація проєкту підтверджується підписанням акту про виконання проєкту, після погодження змістового звіту про надходження та використання коштів для реалізації проєкту, які є невід`ємними додатками до договору.

На виконання умов договору, Фонд перерахував кошти гранту, згідно погодженого сторонами графіку платежів, який є додатком 5 до договору, у розмірі 872 286, 43 грн. Дана сума перерахована Фондом одним траншем, згідно платіжного доручення від 10.11.2020 № 194.

Відповідно до п. 3 розділу IІ договору, для підтвердження здійснення діяльності, відповідачем було надано позивачу змістовий звіт про виконання проєкту інституційної підтримки (додаток 3 до договору), звіт про надходження та використання коштів для реалізації проєкту інституційної підтримки (додаток 4 до договору) з копіями первинних бухгалтерських документів.

Згідно з пп. 5.3.1. п. 5.3. Порядку здійснення контролю за виконанням суб`єктами, які отримують фінансування, зобов`язань перед Українським культурним фондом, затвердженого рішенням Наглядової ради Українського культурного фонду № 217 від 09.11.2020 (далі Порядок), відповідач у терміни, визначені сторонами в договорі, надав позивачу пакет фінальної звітності (змістовий звіт про виконання проєкту інституційної підтримки, звіт про надходження та використання коштів для реалізації проєкту інституційної підтримки з копіями первинних бухгалтерських документів), підтверджений звітом незалежного аудитора з надання впевненості щодо достовірності та відповідності фінальної звітності про реалізацію проекту інституційної підтримки з метою забезпечення стабільної діяльності та розвитку КЗ "ХАРДТ ім. О.С. Пушкіна" вимогам Українського культурного фонду.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Розділу IV Договору "Права та обов`язки сторін" Фонд зобов`язується контролювати порядок виконання договору, дотримання строків, правильність, обґрунтованість та цільове використання гранту.

Відповідно до пп 5.4.1. п. 5.4. Порядку позивач здійснює постійний контроль за виконанням грантоотримувачами своїх зобов`язань, визначених договором про надання гранту інституційної підтримки. Об`єктами контролю є порядок виконання договору про надання гранту інституційної підтримки, дотримання строків, у тому числі проміжних, правильність та обґрунтованість витрачених коштів.

Як вказує позивач, при опрацюванні вищезазначених копій первинних бухгалтерських документів, з метою встановлення правильності та обґрунтованості витрачання бюджетних коштів, наданих відповідно до договору, позивачем виявлено наступне порушення, а саме: 29.12.2020 здійснена попередня оплата за опалення за січень 2021 року на суму 452 635, 54 грн. Про здійснення зазначених витрат свідчить додане до звіту незалежного аудитора платіжне доручення від 29.12.2020 № 2260 на суму 452 635, 54 грн.

Згідно з вимогами Інструкції для заявників ЛОТу 5 "Перформативне та сценічне мистецтво" (далі Інструкція) конкурсної програми Українського культурного фонду "Культура в часи кризи: інституційна підтримка" (додатковий конкурс), затвердженої наказом Українського культурного фонду від 02.09.2020 № 124 передбачено, що допустимими витратами за рахунок гранту інституційної підтримки є витрати на операційну та основну діяльність організацій до кінця 2020 року.

Позивач вказує, що у Звіті про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки грантоотримувача, у п. 4.3. "Опалення" зазначено, що здійснено попередню оплату за січень 2021 року.

Крім цього, згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2020 № 1198, здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти, повинні здійснюватися розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів з урахуванням особливостей, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co-V-2". Пунктом 15.1 вищезазначеної постанови заборонено на період дії карантину розпорядникам (одержувачами) бюджетних коштів здійснювати попередню оплату за товари, роботи і послуги, що закуповуються за бюджетні кошти.

Отже, як вказує позивач, грантоотримувачем здійснено оплату послуги, яка є за межами строку реалізації проекту, визначеного умовами договору та з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070.

Означені дії відповідача призвели до порушення вимог пп. 5.2.1. п. 5.2. Порядку, а саме: "кошти надані для проекту інституційної підтримки використовуються виключно на цілі, передбачені умовами конкурсу відповідно до строків, обсягів і статей витрат, які визначені договором грант інституційної підтримки та додатками до нього".

З метою досудового вирішення спору, 21.02.2023 відповідачу на юридичну адресу його місцезнаходження було надіслано лист від 16.02.2023 №119/01-24, в якому було викладено повідомлення про необхідність повернення бюджетних коштів у розмірі 452 635, 54 грн на розрахунковий рахунок Фонду.

Станом на дату подання цієї позовної заяви кошти відповідачем не було перераховано на рахунок позивача, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам колегія суддів зазначає про таке.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Приписами статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У ч. 7 статті 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 1 Закону України "Про український культурний фонд" (далі - Закон) Український культурний фонд є бюджетною установою, що виконує передбачені цим Законом спеціальні функції щодо сприяння національно-культурному розвиткові України. Діяльність Українського культурного фонду спрямовується та координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв.

Згідно до частини другої статті 3 Закону на виконання покладених на нього завдань Український культурний фонд, зокрема, надає гранти юридичним особам незалежно від форми власності, гранти та стипендії фізичним особам, здійснює інші види підтримки проектів, визначені Положенням про Український культурний фонд; надає гранти на підтримку та розвиток проектів у сферах культури та мистецтв, креативних індустрій та культурно-пізнавального (внутрішнього) туризму; забезпечує прозоре, цільове та ефективне використання коштів Українського культурного фонду; набуває цивільні права та обов`язки в порядку, передбаченому цивільним законодавством, у тому числі шляхом укладення договорів, контрактів, зокрема зовнішньоекономічних, інших правочинів, а також у встановлених законодавством межах несе відповідальність за порушення Українським культурним фондом законодавства.

Як встановлено частиною другою статті 12 Закону обов`язковою умовою завершення будь-якого проекту, реалізованого за підтримки Українського культурного фонду, є публічне представлення результатів його виконання, а також розміщення звіту про використання коштів у рамках проекту на офіційному веб-сайті Українського культурного фонду для відкритого доступу у формі відкритих даних відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". У разі прийняття Дирекцією Фонду рішення про надання фінансування певному проекту за рахунок коштів Українського культурного фонду з отримувачем коштів укладається договір про надання гранту.

Грант - це фінансові ресурси, що надаються на безоплатній і безповоротній основі Українським культурним фондом суб`єкту, який провадить діяльність у сфері культури, для реалізації проекту, рішення про фінансування якого прийняте в порядку, передбаченому цим Законом.

За договором про надання гранту Український культурний фонд набуває право здійснювати контроль за реалізацією проекту відповідно до порядку, встановленого таким договором та законодавством, у тому числі вимагати виконання зазначеного порядку та вживати заходів у разі його порушення. Договір про надання гранту не може передбачати замовлення та (або) отримання Українським культурним фондом будь-яких товарів, робіт, послуг, майнових прав та (або) витрачання грошей на такі товари, роботи, послуги, майнові права.

Істотними умовами договору про надання гранту є визначення конкретного проекту, для реалізації якого надаються кошти; сума гранту (обсяг коштів) з відповідним кошторисом із зазначенням об`єктів, на які вона витрачатиметься; графік платежів; зобов`язання особи, яка отримує кошти, у тому числі щодо звітності; мінімальні технічні вимоги до проекту, які мають бути забезпечені; строк реалізації гранту; порядок надання доказів на підтвердження належного виконання договору про надання гранту; відповідальність за порушення умов договору. Типова форма договору про надання гранту затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв.

Наказом Міністерства культури України від 30.08.2018 №756 (у редакції наказу Міністерства культури України від 18.03.2019 №222) затверджено типову форму договору про надання гранту на виконання положень частини третьої статті 12 Закону та з метою удосконалення процедури реалізації творчих проектів за кошти грантів Українського культурного фонду.

Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання гранту.

На виконання умов договору про надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 від 29.10.2020, Фонд перерахував кошти, що підтверджується платіжним дорученням від 10.11.2020 № 194.

За позицією Українського культурного фонду, у Звіті про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки (додаток 2 до договору) у пункті 4.3. "Опалення" зазначено, що здійснено попередню оплату за січень 2021 року.

Також позивач вказує, що згідно до п. 4.3. додатку №1 до Звіту незалежного аудитора від 12.01.2021, відсутня інформація про документи на підтвердження достовірності витрат та цільове використання коштів на оплату опалення на підставі платіжного доручення №2260 від 29.12.2020, а саме відсутній акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії.

За твердженням позивача, відповідачем здійснено витрати після закінчення строку реалізації проєкту, який згідно умов договору було завершено 31.12.2020.

А відтак, відповідні дії відповідача призвели до порушення вимог пп. 5.2.1. п. 5.2. Порядку здійснення контролю за виконанням суб`єктами, які отримують фінансування, зобов`язань перед Українським культурним фондом, затвердженого рішенням Наглядової ради Українського культурного фонду № 217 від 09.11.2020, а саме: "кошти надані для проекту інституційної підтримки використовуються виключно на цілі, передбачені умовами конкурсу відповідно до строків, обсягів і статей витрат, які визначені договором грант інституційної підтримки та додатками до нього".

Згідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила відсутність додатку №1 до Звіту незалежного аудитора від 12.01.2021 та Звіту про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки (додаток 2 до договору) з зазначенням у пункті 4.3. "Опалення" інформації про здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року, на які позивач посилається в обгрунтуванні позовної заяви,

Так, в матеріалах справи наявна копія Звіту про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки (додаток 2 до договору), однак у пункті 4.3. "Опалення" відсутні будь-які відомості про здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року.

У ході проведення судового засідання 16.10.2023 представник Українського культурного фонду підтвердив ненадання до суду першої та апеляційної інстанції додатку №1 до Звіту незалежного аудитора від 12.01.2021 та Звіту про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки (додаток 2 до договору) з зазначенням у пункті 4.3. "Опалення" інформації про здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року, пояснюючи це неналежною підготовкою процесуальних документів. Поряд з цим представник позивача зазначив про можливість надання такої документації у подальшому.

За змістом статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак колегія суддів зазначає, що непроведення стороною усіх дій щодо виявлення доказової бази в ході розгляду справи у суді першої інстанції не може розглядатись як поважна причина неможливості його подання до місцевого господарського суду.

Таким чином, у будь якому випадку надання вищезазначеної документації стороною на стадії апеляційного перегляду є неприпустимим.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів:додатку №1 до Звіту незалежного аудитора від 12.01.2021 та Звіту про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки (додаток 2 до договору) з зазначенням у пункті 4.3. "Опалення" інформації про здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року, на які посилається сторона в обґрунтуванні позовної заяви.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином та в повному обсязі матеріали справи, не врахував відсутність визначених позивачем ключових доказів на підтвердження правової позиції -встановлення обставини здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року на виділені Українським культурним фондом кошти.

Зі змісту наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 29.12.2020 № 2260 на суму 452635, 54 грн та рахунку не вбачається, що така оплата здійснюється в якості передоплати на січень 2021 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами аперянта, що зі звіту незалежного аудитора (Аудиторська Фірма "Тест-Аудит" Приватне підприємство) щодо достовірності та відповідності фінальної звітності про реалізацію проєкту інституційної підтримки з метою забезпечення стабільної діяльності та розвитку КЗ "ХАРДТ ім. О.С. Пушкіна" вимогам Українського культурного фонду від 12.01.2021, не вбачається встановлення відхилення використання коштів від планового Кошторису проекту інституційної підтримки

Як зазначено у Звіті незалежного аудитора, аудитором суцільним методом перевірена вся надана Відповідачем первинна документація: укладені з контрагентами договори, акти наданих послуг, накладні на поставку товарів, матеріалів, банківські виписки.

Аудитором визначено, що планові витрати на опалення, фактичні витрати та витрати за даними аудиту становлять 623 567,49 грн, відхилень не виявлено.

Згідно наданим для перевірки первинним документам аудитор не виявив відхилень, що перевищують більше ніж 10% від суми гранту без погодження з Фондом, що дозволяється.

Зауважень до фінального пакету документів та аудиторського висновку позивач не надавав.

У звязку з цим колегія суддів погоджується з аргументами апелянта про недоведеність позивачем належними доказами обставини здійснення відповідачем на виділені Українським культурним фондом кошти саме попередньої оплати за січень 2021 року, та неврахування зазначеного судом першої інстанції. Зазначене є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Одночасно, в будь якому випадку колегія суддів не вбачає порушень з боку відповідача умов договору за умови здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року на виділені Українським культурним фондом кошти, з огляду на таке.

В якості правової підстави для висновку про неправомірність поведінки Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради позивач вказує на зміст пп. 5.2.1. п. 5.2. Порядку здійснення контролю за виконанням суб`єктами, які отримують фінансування, зобов`язань перед Українським культурним фондом, затвердженого рішенням Наглядової ради Українського культурного фонду № 217 від 09.11.2020.

За змістом 5.2.1. п. 5.2. Порядку кошти надані для проекту інституційної підтримки використовуються виключно на цілі, передбачені умовами конкурсу відповідно до строків, обсягів і статей витрат, які визначені Договором грант інституційної підтримки та додатками до нього.

З приводу зазначено варто зазначити, що:

по- перше, зміст даного пунтку положення, як і договору в цілому, не містить умову про допустимість фінансування послуг та робіт, спожитих та отриманих виключно у 2020 році. Тобто, проведення позивачем оплати на опалення у сумі 452635, 54 грн до кінця 2020 року, як плати за спожитий період, так і внесення передоплати за майбутні період споживання, слід розглядати як використання особою коштів відповідно до строків, які визначені Договором грант інституційної підтримки та додатками до нього.

по- друге, договір про надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 00684 між сторонами укладено 29.10.2020, а зазначений Порядок прийнято 09.11.2020.

Тобто, Порядок затверджений вже після укладення сторонами договору та здійснення сторонами договору заходів на його виконання.

Розділом XIII договору не визначено, що невід?ємною частиною цього договору є Порядок.

Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, відповідно до умов договору, Порядок не становить частину укладеного договору.

У матеріалах справи відсутні докази належного оформлення та укладання між сторонами додатку до договору у вигляді Порядку.

Виходячи із зазначено у відповідача був відсутній прямий обовязок щодо виконання змісту даного Порядку.

Доводи позивача про порушення відповідачем п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" є необгрунтованими, оскільки:

-по- перше, у даному випадку правовідносини між сторонами врегульовані положеннями договору про надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 00684, зміст якого не містить обмежень встановлених даною постановою;

-по- друге, позивачем не доведено обставини використання відповідачем коштів, наданих Українським культурним фондом, в якості передоплати за опалення за січень 2021 року а не за попередні періоди споживання особою наданих послуг,

-по- третє, у звіті незалежного аудитора (Аудиторська Фірма "Тест-Аудит" Приватне підприємство) щодо достовірності та відповідності фінальної звітності про реалізацію проєкту інституційної підтримки з метою забезпечення стабільної діяльності та розвитку КЗ "ХАРДТ ім. О.С. Пушкіна" вимогам Українського культурного фонду від 12.01.2021, не вбачається встановлення відхилення використання відповідачем коштів від планового Кошторису проекту інституційної підтримки.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст договору надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 00684, не містить умови про допустимість фінансування послуг та робіт, спожитих та отриманих відповідачем виключно у 2020 році.

Отже, проведення позивачем оплати на опалення у сумі 452635, 54 грн до кінця 2020 року, як плати за спожитий період, так і внесення передоплати за майбутні період споживання, слід розглядати як використання особою коштів відповідно до строків, які визначені договором надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 00684 та додатками до нього.

Поряд з цим колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції приписів процесуального законодавства з підстав прийняття додаткових пояснень позивача без поновлення пропущеного строку для прийняття документації.

Відповідно до статті 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Згідно зі статтею 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про витребування додаткових доказів; вирішує заяви та клопотання учасників справи; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що додаткові пояснення позивача по суті спору були подані стороною до моменту закриття підготовчого засідання, а відтак їх прийняття судом без поновлення пропущеного строку для прийняття документації є правомірним.

Необґрунтованими є також аргументи апелянта про неналежність засвідчення позивачем копій додатків до позовної заяви.

Відповідно до статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

З аналізу вказаної норми процесуального права убачається, що в учасника справи існує обов`язок засвідчити копію документу своїм підписом із зазначенням дати здійснення цього підпису в тому випадку, якщо в нього наявний оригінал цього документу.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об`єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2020", затвердженого наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 01.07.2020 №144.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020, чинних від 01.09.2021), яким встановлено, що відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Таким чином, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як убачається із поданих позивачем матеріалів, до позовної заяви додано прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою позивача копії документів, які містять відмітку про їх засвідчення - "Згідно з оригіналом".

Отже, вказані документи можуть вважатися доданими до позовної заяви належними доказами, оскільки додані документи є належним чином засвідченими копіями.

Не погоджується також суд апеляційної інстанції з аргументами апелянта, що за змістом законодавства та умов договору повернення коштів, а відтак і задоволення позову, можливе лише у випадку розірвання договору.

Відповідно до положень статті 509, частини 1 статті 530, статей 598, 599, частини 1 статті 631, статті 651 ЦК України та правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18, розірвати можна лише договір, який діє, тобто строк / термін дії якого не закінчився.

У даному випадку строк дії укладеного між сторонами договору закінчився, що виключає можливість його потенційного розірвання та відмови в задоволенні позову з відповідних підстав.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з позицією апелянта про недоведеність позивачем належними доказами як обставини здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року на виділені Українським культурним фондом кошти, так і порушення ним умов договору щодо використання особою коштів відповідно до строків, які визначені договором надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 00684 та додатками до нього, відтак, і відсутності правових підстав для задоволення позову.

З наведеного вбачається, що Господарським судом Харківської області:

1)не досліджено в повному обсязі та належним чином матеріали справи, зокрема не перевірено наявність додатку №1 до Звіту незалежного аудитора від 12.01.2021 та Звіту про надходження та використання коштів для реалізації проекту інституційної підтримки (додаток 2 до договору) з зазначенням у пункті 4.3. "Опалення" інформації про здійснення відповідачем попередньої оплати за січень 2021 року, на які посилається позивач в якості ключових доказів неправомірної поведінки відповідача; не досліджено наявність доказів, що входять до предмету судового дослідження у даній справі;

2)не надано належної правової оцінки змісту укладеного між сторонами договору надання гранту інституційної підтримки № 3INST51 00684 та додатками до нього, на предмет обсягу прав на використання коштів, наданих Українським культурним фондом;

3)не надано належної правової оцінки можливості поширення дії Порядку здійснення контролю за виконанням суб`єктами, які отримують фінансування, зобов`язань перед Українським культурним фондом, затвердженого рішенням Наглядової ради Українського культурного фонду № 217 від 09.11.2020, та дії Постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" на спірні правовідносини,

що спричинило неправильне вирішення спору по суті.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі № 922/1731/23 скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат, які складаються з судового збору за подання заяви та апеляційної скарги, то колегія суддів дійшла висновку про їх розподіл відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, п.2 ч.1 статті 275, п.1 п.3 статті 277, статтями 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.07.2023 у справі № 922/1731/23 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Українського культурного фонду до Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради про стягнення заборгованості у розмірі 452 635, 54 грн.

Стягнути з Українського культурного фонду (01010, м. Київ, вул. Лаврська, 10-12, код ЄДРПОУ 41436842) на користь Комунального закладу "Харківський академічний драматичний театр" Харківської обласної ради (61057, м. Харків, вуд. Чернишевська, 11, ) витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 10 184,29 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.10.2023.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман