ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023м. ХарківСправа № 922/1812/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н. А.

за участю секретаря судового засідання Желтухіна А. М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 )( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 4, )

про стягнення 4273771,04 грн.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Чорного І. В.,

відповідача - Вишневецької Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (позивач по справі) звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (відповідач по справі) про стягнення штрафних санкцій за договором № 310-22 від 15.07.2022 у розмірі 4273771,04 грн., які складаються з: подвійна облікова ставка НБУ - 1 561 369,86 грн., інфляційні нарахування - 519 518,99 грн., пеня 3 % річних - 93 682,19 грн., пеня 0,1 % - 951 200,00 грн., пеня 7 % - 1 148 000,00 грн., а також стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 64 106,57 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за укладеним сторонами договором № 310-22 від 15.07.2022 на закупівлю окулярів - масок захисних балістичних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1812/23; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 07.06.2023; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, у зазначений строк відповідач має надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 ГПК України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов; позивачу згідно статті 166 ГПК України встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання; відповідачу згідно статті 167 ГПК України встановлено строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь на відзив з дня його отримання; повідомлено учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/; роз`яснено учасникам справи, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам статей 161-168 ГПК України та мають бути подані у строк, визначений ГПК України та ухвалі суду, письмові докази подаються до суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (ст. 91 ГПК України), звернуто увагу сторін на те, що усі заяви, клопотання, пояснення, докази тощо, які подаються до суду, мають бути одночасно направлені іншим учасникам справи.

В судове засідання 07.06.2023 з`явився представник позивача, відповідач явку свого повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 24.05.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 865, протокольною ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 05.07.2023.

04.07.2023 (вх. № 17322) на адресу Господарського суду Харківської області надійшло клопотання відповідача про поновлення (продовження) строку подачі відзиву на позовну заяву, в якому представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» просив суд продовжити строк для подачі відзиву на позовну заяву до 05 липня 2023 року. В обґрунтування поданого клопотання посилався на те, що з огляду на фактичне місцезнаходження відповідача у м. Львові, відсутності можливості знайти фахівця з правових питань у форматі дистанційної роботи для захисту інтересів відповідача, наявністю декількох справ в господарському суді з великим обсягом матеріалів, відповідач вчасно не мав можливості підготувати відзив на позовну заяву по даній справі.

04.07.2023 (вх. № 17323) на адресу Господарського суду Харківської області надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження.

05.07.2023 (вх. № 17351) на адресу Господарського суду Харківської області надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач проти позову заперечував та зазначав:

- позивачем стверджується, що відповідачем істотно порушено умови договору, щодо неналежного та несвоєчасного здійснення поставки та користування чужими коштами понад строк, встановлений сторонами договору, проте ступінь істотності порушення умов договору має встановлюватись судом у процесі вирішення справи, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовується наявність істотності порушення умов договору, що приводить до висновку про передчасність та хибність подібних тверджень з боку позивача;

- на думку відповідача розрахунки позивача є помилковими та безпідставними, зокрема, 15.10.2022 року є вихідним днем (субота), таким чином відповідач мав виконати своє зобов`язання із постачання товару в перший за ним робочий день, яким є 17.10.2022 року, тобто строк прострочення має становити: 55 календарних днів (17.10.2022-11.12.2022) - в свою чергу позивачем нараховується 58 календарних днів прострочення;

- відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 693 ЦКУ якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати; нормами ч. 2 ст. 693 ЦКУ не передбачено право позивача на приймання товару та вимога про повернення передплати одночасно; як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснив свій вибір, відповідно до ч 2 ст. 693 ЦКУ - право вимагати передачі оплаченого товару, яке було реалізоване останнім 12.12.2022 року шляхом приймання товару за видатковою накладною, що в свою чергу позбавило його права вимоги повернення суми попередньої оплати та позбавляє позивача права застосувати до спірних правовідносин, норми ст. 625 ЦКУ, оскільки вони так і не стали для сторін грошовими;

- застосування до спірних правовідносин положення п. 7.5. договору та норм законодавства України, що встановлюють можливість застосування санкцій за порушення з боку відповідача строку поставки товару є безпідставним, з огляду на те, що такий механізм, передбачений договором виключно у випадку розірвання договору та отримання відповідачем вимоги із повернення суми попередньої оплати;

- вважає, що винятковий характер порушення строків поставки за спірним договором і соціальна значущість підприємства відповідача дозволяє розглянути питання про зменшення неустойки; при цьому позивач не зазнав жодних збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки по договору; таким чином, незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси.

Призначене на 05.07.2023 судове засідання не відбулось в зв`язку з відпусткою судді, ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.07.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» строк на подання відзиву на позов та прийнято до розгляду відзив на позов (вх. № 17351 від 05.07.2023), продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 07.08.2023, призначено підготовче засідання по справі на 19.07.2023.

17.07.2023 (вх. № 18535) на адресу Господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач заперечував пороти доводів відповідача з посиланням на недобросовісність відповідача та нехтуванням договірними відносинами із позивачем, істотне прострочення поставки товару та ігнорування претензій позивача, позов підтримував в повному обсязі з підстав та мотивів, наведених у ньому.

В судовому засіданні 19.07.2023 за участю представників сторін суд протокольною ухвалою відклав підготовче судове засідання на 31.07.2023 з метою надання можливості учасникам справи подати заяви по суті справи та пояснення з окремих питань.

26.07.2023 (вх. № 19641) на адресу Господарського суду Харківської області надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач заперечував проти доводів позивача та вказував на:

- позивач посилається на ст.ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України, за змістом яких грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку; дані статті підлягають застосуванню до грошового зобов`язання, в той час, як позивач зазначає про порушення відповідачем не грошового зобов`язання, а товарного (постачання товару);

- лише при направленні позивачем відповідачу вимоги про відмову від договору та повернення попередньої оплати, зобов`язання відповідача стає грошовим, а не товарним, і саме за невиконання зобов`язання з повернення попередньої оплати виникають правові наслідки передбачені ст. 625 ЦКУ у вигляді 3% річних та інфляційних втрат;

- крім того, сторони у п. 7.5. договору передбачили, що у випадку перерахування замовником на умовах передплати та не виконання постачальником своїх зобов`язань за Договором, що призвело до його розірвання замовником, попередня оплата підлягає поверненню замовнику протягом 5 робочих днів після направлення вимоги про розірвання договору, у цьому випадку сторони погоджуються, що в постачальника виникає перед Замовником відповідне грошове зобов`язання; даним пунктом договору сторони не лише передбачили обов`язковою умовою для повернення грошових коштів, письмове повідомлення позивачем відповідача про розірвання договору, якого не було, а й передбачили строк для повернення коштів - 5 робочих днів, що само по собі виключає право позивача застосувати ст. 625 ЦКУ до спливу даного строку, перебіг якого ще й не почався, адже повідомлення про розірвання договору позивачем не направлялося;

- застосування до спірних правовідносин положення п. 7.5. Договору та норм законодавства України, що встановлюють можливість застосування санкцій за порушення з боку відповідача строку поставки товару є безпідставним, з огляду на те, що такий механізм, передбачений договором виключно у випадку розірвання договору та отримання відповідачем вимоги із повернення суми попередньої оплати.

26.07.2023 (вх. № 19643) на адресу Господарського суду Харківської області надійшло клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, в якому відповідач просив суд з посиланням на статтю 233 ГК України зменшити розмір передбачених договором від 15.07.2022 року № 310-22 штрафних санкцій: пені 0,1% та штрафу 7% на 90% від заявленого у позові розміру до 209920,00 гривень (пеня 0,1% - 95120,00 грн.; штраф 7% -114800,00 грн.). В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що нараховані позивачем штрафні санкції є досить великими; стягнення такої значної суми з відповідача призведе до зупинення його діяльності, оскільки фінансовий стан підприємства не дозволяє йому в найближчий термін сплатити таку значну суму; згідно фінансової звітності відповідача, господарська діяльність відповідача не є прибутковою; спроможність відповідача здійснювати подальшу господарську діяльність піддається ризику через негативний вплив фінансових зобов`язань перед Міністерством оборони України; також вказує, що позивач не зазнав жодних збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки по договору, відтак незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси.

Призначене на 31.07.2023 судове засідання не відбулось в зв`язку з відпусткою судді, ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 призначено судове засідання по даній справі на 28.08.2023.

В судовому засіданні 28.08.2023 року суд за участю представників учасників справи закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 13.09.2023.

13.09.2023 (вх. № 24809/23) на адресу Господарського суду Харківської області надійшли пояснення відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

13.09.2023 (вх. № 24816/23) на адресу Господарського суду Харківської області надійшли заперечення позивача на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

В судовому засіданні 13.09.2023 суд за участю представників сторін не переходячи до розгляду справи по суті постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 02.10.2023.

27.09.2023 (вх. № 26241/23) на адресу Господарського суду Харківської області надійшло клопотання відповідача про долучення доказів.

В судовому засіданні 02.10.2023 суд перейшов до розгляду справи по суті. Представник позивача просив суд позов задовольнити повністю з підстав, наведених у ньому, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечував. Представник відповідача проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, також просив зменшити розмір штрафних санкцій з врахуванням доводів, наведених у клопотанні відповідача.

Дослідивши матеріали судової справи та наявні у ній документальні докази, надані сторонами в ході розгляду справи господарським судом, вислухавши думку учасників судового процесу на підтвердження власних вимог та заперечень, судом встановлено наступне.

15 липня 2022 року між Військовою частиною НОМЕР_1 (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Харківський завод засобів індивідуального захисту (відповідач, постачальник) було укладено договір № 310-22 на закупівлю окулярів - масок захисних балістичних, вид 1, (за рахунок коштів резервного фонду).

Відповідно до умов п.п.1.1. укладеного сторонами договору сторони домовились, що Постачальник зобов`язався передати у власність Замовнику товар - окуляри - маски захисні балістичні, вид 1 (код ДК 021:2015-35810000-5) у кількості, в асортименті та за цінами згідно зі специфікацією (додаток 1), яка додається до договору і є його невід`ємною частиною, а Замовник - прийняти і оплатити товар на умовах цього договору.

Згідно із специфікацією постачальник зобов`язався поставити товар відповідної назви у кількості 10 000 штук по ціні 1640,00грн. за штуку, на загальну суму 16400000,00 грн.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору визначені наступні умови оплати - оплата товару проводиться у національній валюті України та розрахунок за товар здійснюється у наступному порядку: попередня оплата у розмірі 50% від загальної вартості товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання договору на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури; перерахування 50% від загальної вартості товару (остаточний розрахунок) замовником здійснюється протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту отримання товару, на умовах розділу 5 договору на підставі накладної.

Укладеним договором сторін передбачено, що строк (термін) поставки (передачі) товарів складає: постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах договору в термін не пізніше 23.08.2022 року.

Згодом, додатковою угодою № 1 від 22.08.2022 сторони змінили кінцевий строк поставки товару і встановили його - до 15.10.2022.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору 26.07.2022 року замовник здійснив передплату за товар у розмірі 8 200 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1312 від 19 липня 2022 року (з відміткою казначейства про підтвердження оплати).

Водночас фактична поставка товару в повному обсязі здійснена відповідачем позивачу з порушенням строку, встановленого договором, а саме 12.12.2022, що підтверджується видатковою накладною № РН-000104 від 12.12.2022 та не заперечується відповідачем по справі.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 2 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, в порушення договірних зобов`язань, у встановлений договором строк поставки обумовленого договором товару здійснив з порушенням строків поставки, зокрема, строк поставки було порушено на 58 календарних днів - період прострочення зобов`язання з 15.10.2022 до 11.12.2022, а відтак останній повинен нести відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань за укладеним з позивачем договором.

Звертаючись з позовом до суду Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з посиланням на умови п. 7.2 та 7.5 договору просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» штрафні санкції за договором № 310-22 від 15.07.2022 у розмірі 4273771,04 грн.

Вимоги позивача до відповідача, виходячи із викладених позовних вимог і наданого розрахунку, складаються із: по п.7.2. - 951200,00грн. пені, 1148000,00грн. штрафу; по п.7.5. - 1561369,86грн. пені, 519518,99 грн. інфляційних нарахувань, 93682,19грн. 3% річних.

Пунктом п. 7.2 укладеного сторонами договору визначено, що за порушення постачальником строків виконання зобов`язання з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Приймаючи до уваги, що відповідач прострочив поставку товару за договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст. 624 ЦК України, ст.ст. 231, 232 ГК України, п. 7.2. договору, підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а також за прострочення понад 30 днів додатково на стягнення штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Судом перевірено розрахунок, здійснений відповідачем, і встановлено, що такий є арифметично вірним, а тому позов в частині стягнення 951200,00грн. пені та 1148000,00 грн. штраф є обґрунтованим.

Так, відповідно до пункту 7.5 укладеного сторонами договору визначено, що у випадку перерахування Замовником на умовах передплати та не виконання Постачальником своїх зобов`язань за Договором, що призвело до його розірвання Замовником, сума коштів, на яку не виконане зобов`язання, повертається Замовнику протягом 5 робочих днів Замовником Постачальника про розірвання договору. У цьому випадку Сторони погоджуються, що в Постачальника виникає перед Замовником відповідне грошове зобов`язання.

Постачальник у відповідності до ч. 6. ст. 231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами - з моменту отримання передоплати і до моменту отримання Замовником зазначених грошових коштів, сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передплати, а також у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь цей період та три річних від простроченої суми. (ч.2 п.7.5. договору).

Проаналізувавши умови пункту 7.5 договору суд зазначає, що за змістом вказаного пункту договору відповідальність Постачальника (відповідача у справі) у вигляді нарахування йому пені, інфляційних та річних виникає лише у разі неповернення Замовнику суми попередньої оплати у випадку реалізації останнім права на розірвання договору за його ініціативою (на вимогу) у зв`язку із невиконанням Постачальником зобов`язань по поставці товару.

Відтак суд констатує, що правовий механізм притягнення Постачальника до відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань за договором, передбачений умовами пункту 7.5 договору, можливо застосувати виключно у випадку розірвання договору за ініціативою Замовника і виникнення у Позичальника грошового зобов`язання по поверненні суми попередньої оплати.

Втім, матеріали справи свідчать про те, що Замовник не ініціював питання про розірвання договору з Постачальником, відповідного повідомлення (письмової вимоги) Постачальнику не направляв, навпаки Замовник прийняв від Постачальника виконання за договором у повному обсязі та без будь-яких зауважень шляхом приймання товару за відповідною видатковою накладною.

Таким чином Замовник не реалізував свого права на розірвання договору з Постачальником, у останнього не виникло грошового зобов`язання по поверненню суми попередньої оплат, на умовах, встановлених договором, а відтак притягнення відповідача до відповідальності на підставі п. 7.5. договору є безпідставним, у зв`язку з чим позов в частині стягнення на користь позивача 1561369,86грн. пені, 519518,99 грн. інфляційних, 93682,19 грн. 3% річних задоволенню не підлягає.

Щодо зменшення штрафних санкцій за договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Як вбачається з поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, останній вважає наявність виняткового характеру порушення строків поставки за спірним договором і просить суд зважити на соціальну значущість підприємства відповідача і зменшити неустойку на 90%.

Так, ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» є стратегічно важливим підприємством, яке виконує замовлення для держави під час воєнного стану. 15 липня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №310-22 на поставку окулярів-масок захисних балістичних, вид 1 у кількості 10000 шт., зі строком поставки до 23.08.2022 року. Згодом вказаний строк поставки був переглянутий та між Сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 22.08.2022, якою строк поставки було встановлено - до 15.10.2022 року.

Проте в період виконання договору виникли обставини непереборної сили, які суттєво вплинули на строки виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару. Вказане підтверджується Сертифікатом Торговельно-промислової палати України від 19.04.2023 №3200-23-1875.

Відповідач зауважує, що нараховані позивачем штрафні санкції є досить великими, оскільки стягнення такої значної суми з відповідача призведе до зупинення його діяльності, оскільки фінансовий стан підприємства не дозволяє йому в найближчий термін сплатити таку значну суму. Так, згідно фінансової звітності відповідача, господарська діяльність відповідача не є прибутковою. Крім того, спроможність відповідача здійснювати подальшу господарську діяльність піддається ризику через негативний вплив фінансових зобов`язань перед Міністерством оборони України. Також вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» є відповідачем по справі № 922/263/23, рішенням по якій стягнуто з відповідача 6 902 000,00 грн.

Таким чином, незадовільний фінансовий стан, наявність грошових зобов`язань перед МОУ та розмір штрафних санкцій у рамках цієї справи може призвести до зупинки підприємства - відповідача, втрату багатьма працівниками роботи, і як наслідок - коштів для існування їх родин, втрату можливості сплачувати податки та виробляти якісні засоби індивідуального захисту для ЗСУ та Сил Оборони України.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач не зазнав жодних збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки товару по договору, відтак незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси.

В підтвердження зазначених обставин відповідач також зазначає про те, що він зареєстрований у м. Харків за адресою: 61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 4, і, відповідно, до 24.02.2022 року всі виробничі потужності та активи відповідача були розташовані у м. Харкові. Однак, на заваді подальшому виконанню відповідачем державних замовлень стало те, що з перших хвилин війни м. Харків опинилося під постійними обстрілами, що призводило до пошкоджень як об`єктів, що перебувають у державній чи комунальній власності, так і приватного майна фізичних та юридичних осіб. Так, під час одного із обстрілів м. Харкова було пошкоджено потужності виробництва відповідача, зокрема, було знищено частину обладнання, що призвело до неможливості роботи підприємства на повну. Працювати у місті, яке постійно обстрілюється, стало надзвичайно важко та небезпечно з огляду на загрозу як життю працівників підприємства, так і загрозу повного знищення потужностей виробництва відповідача, що призвело б до повної неможливості виконувати договори державного замовлення на засоби індивідуального захисту.

За таких обставин керівництвом відповідача було прийнято рішення про евакуацію підприємства з м. Харкова до м. Львова. Для рятування потужностей виробництва відповідачу необхідно було перевезти у безпечне місце все обладнання (верстати, станки, швейні машинки), комплектуючі, документи та інші речі, необхідні для налагодження виробництва у новому місці. Окрім цього, необхідно було знайти приміщення для виробництва спорядження, яке мало бути досить великим за розміром, оскільки розмір виробничих потужностей підприємства значний. Приїхавши до м. Львова керівництво більше 1 місяця займалося пошуком необхідного приміщення, що було зумовлено як попитом на аналогічні приміщення через евакуацію інших підприємств з гарячих місць у західні області, так і відсутністю достатньої кількості приміщень, які б за своїми конструктивними характеристиками дозволяли розмістити та організувати здійснення у них виробництва засобів індивідуального захисту.

Таким чином, затримка у строках виконання зобов`язань за договором від 15.07.2022 року № 310-22 була пов`язана із незалежними від відповідача обставинами, головною причиною яких була війна. Також відповідач, здійснивши евакуацію потужностей виробництва з м. Харкова у безпечне місце, максимально швидко намагався організувати та запустити виробництво засобів індивідуального захисту у м. Львові - здійснював пошук спеціального приміщення, закупку обладнання, якого не вистачало, та набір кваліфікованих працівників. Тобто, відповідач здійснив все необхідне для того, щоб якнайшвидше виконати договір від 15.07.2022 року №310-22.

Зазначені вище обставини підтверджуються копією договору найму нежитлового приміщення № 1-06/22 від 01.06.2022 року, копією договору суборенди № 831/10 від 05.10.2022 року, копію договору суборенди № 819/07 від 01.08.2022 року, копією договору суборенди № 817/07 від 01.08.2022 року, копією договору суборенди № 868/04 від 14.04.2023 року, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 за 1 квартал 2022 року, копією видаткової накладної № РН - 000108 від 09.12.2022 року, копією видаткової накладної № СТ 221214/1 від 14.12.2022 року, копією видаткової накладної № 16/12 від 16.12.2022 року, копією видаткової накладної № 3057 від 15.06.2022 року, копією видаткової накладної №503972 від 28.11.2022 року, копією видаткової накладної № 4973 від 06.09.2022 року.

Суд зазначає, що неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення.

Основними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність, розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

У відповідності до наведених правових норм інститут зменшення неустойки (пені та штрафу) є механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Він покликаний протидіяти необґрунтованому збагаченню однією із сторін за рахунок іншої. Цей інститут спрямований на забезпечення цивільно-правових принципів рівності і балансу інтересів сторін. Право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

З наведених господарському суду заяв та наданих доводів в обґрунтування клопотання про зменшення розмірі штрафних санкцій, суд приходить до висновку про ґрунтовність тверджень відповідача про те, що наразі існують об`єктивні обставини, які в сукупності свідчать про те, що належні до сплати штрафні санкції є надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. Їх сплата не відповідатиме принципам розумності, добросовісності, справедливості цивільного законодавства. Стягнення пені та штрафу в заявленому розмірі призведе до порушення балансу майнових інтересів сторін зобов`язання, спотворить мету неустойки, перетворивши її зі стимулу належного виконання зобов`язань на спосіб отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, ставши при цьому непомірним тягарем для боржника (відповідача).

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Об`єктивно оцінивши зазначені вище обставини, приймаючи до уваги всі обставини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги факт виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару за договором, загальний розмір пені та штрафу за прострочення виконання зобов`язання складає пеня 0,1 % - 951 200,00 грн, штраф 7 % - 1148000,00 грн., з огляду на те, пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, враховуючи важливість та соціальну значущість підприємства відповідача в мовах дії воєнного стану в Україні, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача і зменшити визнаний судом обґрунтованим розмір пені та штрафу на 50%.

Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача шляхом стягнення з відповідача пені в розмірі 475600,00 грн. та штрафу в розмірі 574000,00 грн., всього 1049600,00грн, в іншій частині суд в позові відмовляє в зв`язку зі зменшенням розміру штрафних санкцій на 50 %.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Із зазначеного вище вбачається, що відповідачем у встановленому законом порядку спростовано позовні вимоги позивача частково.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги наведені положення законодавства, встановлені судом обставини, зміст доводів учасників процесу та наявних доказів, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи документальними доказами та такими, що в позові слід відмовити частково.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Щодо витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, витрати зі сплати судового збору в розмірі 31488,00грн покладається на відповідача, в іншій частині залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 4, ) на користь Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ) суму штрафних санкцій за договором № 310-22 від 15.07.2022 року у розмірі 1049600,00 грн., а також 31488,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В зв`язку з відпусткою судді Новікової Н. А. повний текст рішення складено та підписано 19.10.2023.

Суддя Н.А. Новікова