УХВАЛА

11 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 905/993/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: Білоуса В. В.

розглянувши матеріали заяви представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Погрібної Світлани Олександрівни

про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Баранця О.М.

від розгляду касаційної скарги представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Погрібної Світлани Олександрівни

на ухвалу Господарського суду Харківської області

у складі судді Лейби М.О.

від 06.06.2023

та на постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Медуниці О.Є., Істоміної О.А., Радіонова О.О.

від 26.09.2023

у справі за позовом:

1) ОСОБА_1 ;

2) ОСОБА_2 ,

до відповідачів:

1) Компанії "Barlenco LTD", Nicosia, Cuprus (Компанія "Барленко ЛТД");

2) Компанії "Metinvest B.V.", Amsterdam, Nederlandes (Компанія "Метінвест Б.В."),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь",

та співвідповідача громадянина ОСОБА_3 ,

про визнання права на справедливу компенсацію за примусово вилучені акції та встановлення її розміру на рівні 17 (сімнадцяти) грн. 085 коп. із розрахунку за 1 акцію, стягнення солідарно на відшкодування шкоди грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Погрібна Світлана Олександрівна 29.09.2023 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.06.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 905/993/21.

Склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визначено протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 02.10.2023 ( ОСОБА_4 - головуючий суддя, судді Вронська Г.О., Мамалуй О.О.).

06.10.2023 до Верховного Суду від представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Погрібної Світлани Олександрівни надійшла заява про відвід головуючого судді (судді-доповідача) Баранця О.М., з посиланням на статті 32, 35, 38 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У зв`язку з увільненням від роботи з 11.05.2022 у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації судді Мамалуя О.О. - протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 09.10.2023 визначено склад колегії суддів (Баранець О.М. - головуючий суддя, судді Вронська Г.О., Кролевець О.А.).

Ухвалою Верховного Суду від 09.10.2023 визнано доводи, викладені у заяві представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Погрібної Світлани Олександрівни про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Баранця О.М. у справі №905/993/21 необґрунтованими. Заяву про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Баранця О.М. у справі № 905/993/21 разом з матеріалами касаційних скарг передано на авторозподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Баранця О.М. у справі № 905/993/21.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 10.10.2023 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної заяви про відвід визначено суддю Білоуса В. В.

Вказана заява мотивована тим, що: суддею-доповідачем з розгляду касаційної скарги адвоката Погрібної Світлани Олександрівни на ухвалу Господарського суду Донецької області від 06.06.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 905/993/21 про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу за зловживання процесуальними правами, призначено суддю Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Баранця Олександра Миколайовича; підставою даного відводу є сумніви, що у судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Баранця О.М. є суддівська воля неупереджено та об`єктивно вирішити цю справу з врахуванням того, що суддя відноситься до суддів старої суддівської системи, яка неспроможна справедливо захищати пересічних громадян та стоїть на захисті сильніших, наприклад як у цій справі - найбагатших людей країни; з урахуванням того, що відповідачі у цій справі належать до найбагатших людей нашої країни, вважаю, що у судді-доповідача у цій справі не буде належної суддівської волі відкрити касаційне провадження у справі, вирішеній дискримінаційно, несправедливо, з порушенням всіх принципів господарського судочинства; відводу підлягає суддя не лише у разі існування факторів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви неупередженості судді. Аналогічне правило має розповсюджуватися і на розгляд питання щодо самовідводу.

Розглянувши вказану заяву, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 Господарського процесуального кодексу України.

В силу положень частин другої та третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

Стаття 6 Конвенції вимагає, що суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У контексті поданої заяви про відвід суд зазначає, що заявником не надано жодних доказів, які б підтверджували, що суддя Баранець О.М. прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або/та/чи існують переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо його безсторонності або/та/чи існування наявності фактів, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суді, а наведені у заяві представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Погрібної Світлани Олександрівни про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суд Баранця О.М. доводи не можуть бути підставою для відводу та не можуть викликати сумніви щодо безсторонності та неупередженості судді, і не свідчать, що у цьому контексті за цими доводами та обставинами, є питанням довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі, а також для того щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача виникли сумніви у неупередженості судді.

З огляду на викладене, аргументи заявника є такими, що не узгоджуються із наведеними вище нормами законодавства, не підтверджені належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, ґрунтуються на припущеннях, які не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, що викликали б сумнів у об`єктивності або неупередженості судді і які б могли бути перевіреними та/чи/або переконливі факти, які б могли викликати сумнів у їх об`єктивності і неупередженості, а відтак могли б бути підставою для його відводу в розумінні статей 35, 36 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, заява представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Погрібної Світлани Олександрівни про відвід головуючого судді (судді-доповідача) Баранця О.М. від розгляду касаційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.06.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 905/993/21 не містить обставин, які визначені чинним процесуальним законодавством як підстави для відводу суддів чи викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, а тому суд відмовляє у задоволенні заявленого відводу.

Керуючись статтями 32, 35, 36, 39, 234 235, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Білоуса В. В., -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Погрібної Світлани Олександрівни про відвід головуючого судді (судді-доповідача) Баранця О.М. від розгляду касаційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.06.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 905/993/21.

Ухвала набирає сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Білоус