ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023м. ДніпроСправа № 904/4045/23

за позовом Комунального підприємства "ШВИДКІСНИЙ ТРАМВАЙ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи - підприємця Боровик Тетяни Анатоліївни, с. Вільне, Криворізький район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в розмірі 103 189, 40 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Швидкісний трамвай" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Боровик Тетяни Анатоліївни (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 103 189, 40 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором на тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів № 6791 від 31.01.2022 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2023 позовну заяву залишено без руху на підставі ст. 162 ГПК України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

15.08.2023 року від Позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі № 904/4045/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Відповідач у відзиві на позов просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неможливість виконання своїх договірних зобов`язань через дію форс-мажорних обставини, що викликані введенням в Україна воєнного стану згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року.

Також Відповідач зазначає, що рішенням міської ради від 25.03.2022 року №1273 «Про урегулювання деяких питань оренди» було звільнено з 01.03.2022 року на період дії воєнного стану суб`єктів господарювання малого й середнього бізнесу, зокрема, орендарів які мають дозволи на розміщення зовнішньої реклами, від сплати за користування місцями розташування зовнішньої реклами на об`єктах комунальної власності Криворізької міської територіальної громади. При цьому, Відповідач зауважив, що хоча це рішення стосується орендарів об`єктів зовнішньої реклами, однак беручи до уваги те, що рішення міської ради від 25.03.2022 №1273 приймалася саме з метою надання підтримки суб`єктам, що є орендарями комунального майна, сама по собі відсутність у переліку орендарів, які отримали в оренду комунальне майно з метою розміщення реклами в приміщеннях, не може позбавляти таку особу права на підтримку, закріпленого у вказаному рішенні.

Крім того, Відповідач вказує, що Позивач заявляє вимоги про стягнення боргу з орендної плати за період з березня по грудень 2022 року, однак не надав жодного належного доказу в підтвердження того, що Позивачем надавались відповідні послуги, оскільки жоден Акт здачі-прийомки виконаних робіт не підписаний Відповідачем. Поданий Позивачем рахунок не є допустимим на належним доказом суми заборгованості, що заявляє Позивач, оскільки не містить: періоду виникнення заборгованості, відповідних розрахунків по кожному з рекламних засобів згідно Додатку до Договору, відповідно до якого, по кожному з рекламних засобів міститься своя плата та відомостей про формули, за якими проводиться розрахунок заборгованості чи нарахувань.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач недобросовісно виконував свої обов`язки, свідомо ігнорував та ухилявся від підписання актів про надані послуги, хоча факт розміщення рекламних засобів у наданих йому місцях не заперечував, оплату за надання місць для розміщення рекламних конструкцій (за період березень-грудень 2022) не здійснив. Також, позивач зазначив, що відповідач безпідставно зловживає своїми правами посилаючись на форс-мажорні обставини, оскільки вказані обставини не могли вплинути на виконання ним взятих на себе договірних зобов`язань.

17.10.2023 року Позивач подав суду клопотання про розгляд справи за участю сторін із викликом до зали судового засідання. Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно приписів ч. 6 ст. 252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За змістом ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Сукупний аналіз наведених положень ГПК України, дає підстави для висновку, що однією з умов, яка є підставою для розгляду справи спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, є характер спірних правовідносин та предмет доказування, які виключають можливість встановлення обставин справи на підставі доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, та вимагає заслуховування усних пояснень учасників справи.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів у розмірі 103 189,40 грн., який не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Характер спірних правовідносин має незначну складність, а обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи, та входять до предмету доказування, підлягають встановленню на підставі поданих суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, і не вимагають заслуховування усних пояснень учасників справи, що відповідно виключає необхідність проведення судового засідання.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, клопотання Позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, підлягає відхиленню.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2022 року між Позивачем (Сторона - 1) та Відповідачем (Сторона-2) укладено Договір на тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів № 6791 (надалі Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Сторона-1 надає Стороні-2 в тимчасове користування місця для розміщення рекламних засобів, а Сторона-2 використовує надані місця відповідно до умов даного договору та здійснює оплату за їх користування.

Відповідно до п. 2.2. Договору місця для розміщення рекламних засобів на кожній станції та кожній одиниці рухомого складу, зазначаються в Додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною. При цьому, відповідальність за розміщення рекламних засобів в місцях, не визначених сторонами в Додатках, покладається на Сторону-2.

Сторона-1 погоджується на встановлення Стороною-2 в станціях швидкісного трамвая рекламних засобів зазначених у Додатку №2 та у вагонах рухомого складу рекламних засобів у вигляді планшетів під листівки формату А-4 зазначених у Додатку №1. Розміщення планшетів у вагонах рухомого складу здійснюється в присутності представника Сторони-1 і не повинно зашкодити обшивці вагону. Погоджене сторонами, та визначене Додатковими угодами Місця для соціальної реклами залишаються у користуванні Сторони - 1 (п.п. 2.2.1., 2.2.2.Договору).

Згідно п. 2.2.3 Договору оплата за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів у рухомому складі та на станціях нараховується в розмірі, зазначеному пунктом 4.1 Договору за 1 квадратний метр площі місця розташування рекламного засобу, з нарахуванням ПДВ згідно чинного законодавства України.

Відповідно до п. 3.1.4 Договору Сторона-1 має право своєчасно отримувати від Сторони-2 плату за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів у відповідності до умов цього Договору.

Сторона - 2 зобов`язана своєчасно, але не пізніше 20 числа наступного за звітним в повному обсязі вносити на поточний рахунок Сторони-1 плату за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів у порядку та в розмірах, передбачених цим Договором (п. 3.4.9. Договору). Щомісячно, не пізніше 15 числа поточного місяця, отримувати у Сторони-1 рахунки на оплату права за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів (п. 3.4.10 Договору).

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що згідно рішення Криворізької міської ради №1995 від 28.11.2007 (зі мінами) базова місячна ставка за цим Договором, за 1 квадратний метр площі наданої під розміщення рекламного засобу, становить: рекламні засобів зазначені у Додатку № 3 - 51,50 грн. (п`ятдесят одна грн. 50 коп.), з нарахуванням ПДВ згідно чинного законодавства України.

Оплата послуг, визначених цим Договором, здійснюється Стороною-2 протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунків (п. 3.4.10 Договору) шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Сторони-1. (п. 4.2. Договору).

Сторона-2 зобов`язується до 5 числа наступного після звітного місяця надати Стороні-1 Акт приймання - передачі наданих послуг (п. 3.4.13. Договору).

Відповідно до п. 8.1., Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами та дії до 31.12.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Сторони домовились, що на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України, умови даного Договору поширюються на відносини, що виникли між сторонами, починаючи з 01.01.2022.

Відповідно до підписаних сторонами Додатків № 1 та № 2 до Договору, Сторона -1 надала Стороні 2 в тимчасове користування місця для розміщення рекламних засобів в вагонах рухомого складу, а також на станціях КП «Швидкісний трамвай». Зазначеними додатками визначено різновиди рекламних засобів, розмір, кількість та місце розташування переданих Відповідачу місць для розміщення рекламних засобів.

Розрахунком плати за тимчасове користування місцями під розміщення рекламного засобу (а.с. 7), сторони погодили місячний розмір плати за кожним видом рекламного засобу.

Звертаючись з даним позовом до суду, Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями під розміщення рекламних засобів, яка виникла в період з березня по грудень 2022 року в розмірі 103 189,40 грн.

Як убачається з матеріалів справи листами №9 від 28.10.22р., №18 від 12.12.22р., №4 від 16.01.23р. на адресу Відповідача було направлено: рахунок №167 від 31.03.22р, акт виконаних робіт №156 від 31.03.22р, рахунок №263 від 30.04.22р, акт виконаних робіт №247 від 30.04.22р., рахунок №314 від 31.05.22р., акт виконаних робіт №286 від 31.05.22р, рахунок №376 від 30.06.22р, акт виконаних робіт №342 від 30.06.22р., рахунок №437 від 31.07.22р. , акт виконаних робіт №400 від 31.07.22р. рахунок №522 від 31.08.22р., акт виконаних робіт №485 від 31.08.22р., рахунок №581 від 30.09.22р., акт виконаних робіт №539 від 30.09.22р, рахунок №679 від 31.10.22р., акт виконаних робіт№632 від 30.10.22р., рахунок №770 від 30.11.2022р., акт виконаних робіт №716 від 30.11.22р., рахунок №839 від 31.12.22р., акт виконаних робіт №774 від 31.12.22р.

Відповідач направлені йому для розгляду та підписання Акти здачі-прийомки виконаних робіт (наданих послуг) не підписав та не адресу Позивача не повернув. Оплату рахунків за розміщення рекламних засобів в період з березня по грудень 2022 року не здійснив, внаслідок чого, виникла заборгованість в розмірі заявленої до стягнення суми 103 189,40 грн.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості суду не надано.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, є договором найму.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи неможливість виконання договірного зобов`язання щодо оплати наданих в тимчасове користування місця для розміщення рекламних засобів, відповідач посилається на офіційний лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, відповідно до якого засвідчено форс-мажорні обставини: військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президент; підтверджено, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання яких форс-мажорних обставин.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно;

- форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до частини 4 статті 263 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 01 червня 2021 року за № 910/9258/20 вказано, що у постановах Верховного Суду від 15 червня 2018 року зі справи № 915/531/17, від 26 травня 2020 року зі справи № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого: статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.

За змістом листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання зобов`язань у встановлений договором термін. Доказів, які б підтверджували наявність таких обставин саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання суду не надані.

Відтак, твердження Відповідача про те, що невиконання зобов`язання з внесення плати за тимчасове користування місцями під розміщення рекламних засобів сталася з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської федерації проти України та введенням військового стану, є необґрунтованим.

Крім того, обґрунтовуючи підстави для звільнення від сплати заявленої до стягнення суми, Відповідач посиланням на положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, згідно якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При цьому, в підтвердження неможливості використовувати орендоване майно, Відповідач посилається на Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Лист ТТП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, Розпорядження начальника обласної військової адміністрації щодо запровадження та території Дніпропетровської області комендантської години, Листи Відповідача, якими він попереджав Позивача про неможливість використання майна, Наказ Відповідача про порядок виконання робіт з рекламними засобами.

Здійснивши оцінку зазначених вище доводів, суд приходить до висновку, що наведені Відповідачем докази, жодним чином не підтверджують, що впродовж спірного періоду Відповідач або його працівники були обмежені у доступі до місць розміщення рекламних конструкцій в вагонах трамваїв, які знаходились на лінії чи перебували в депо протягом робочого дня (періоду часу, що не підпадає під дію комендантської години), або не мали доступу до конструкцій, розміщених на платформах станцій швидкісного трамваю.

За викладених обставин, Відповідач не довів, що з незалежних від нього обставин протягом спірного періоду він був повністю позбавлений можливості користуватися місцями для розміщення рекламних засобів, що виключає підстави для звільнення його від внесення платежів за спірним договором.

Щодо рішення Криворізької міської ради № 1273 від 25.03.2022 «Про урегулювання деяких питань оренди», яким на період дії воєнного стану вирішено звільнити від сплати за користування місцями для розташування зовнішньої реклами суб`єктів малого й середнього бізнесу, в тому числі тих, які мають дозволи на розміщення зовнішньої реклами, слід зазначити, що наведене рішення не застосовується до спірних правовідносин сторін за договором № 6791 від 31.01.2022 року, адже відповідно до умов зазначеного правочину, Позивач надав Відповідачу в тимчасове користування місця в приміщеннях станцій швидкісного трамваю та рухомому складі, що знаходиться на балансі підприємства, для розміщення рекламних засобів, які, згідно із чинним законодавством підпадають під поняття "внутрішня реклама".

Що стосується посилань Відповідача на відсутність підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт, слід зазначити, що в орендних правовідносинах обов`язок щодо здійснення плати за користування майном, виникає з моменту передачі такого майна наймачу та припиняється з припиненням договору або поверненням речі наймодавцю, і не залежить від складання сторонами щомісячних актів приймання-передачі виконаних робі (наданих послуг).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з Додатком № 1 та № 2 Позивач передав Відповідачеві в користування місця для розміщення рекламних засобів, і протягом строку дії договору (до 31.12.2022) зазначене майно перебувало в його користуванні, а отже, наявність чи відсутність підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт не впливає на обов`язок Відповідача щодо внесення плати за користування місцями під розміщення рекламних засобів протягом всього періоду користування.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем зобов`язання за Договорами, є підставою для задоволення позовних вимог шляхом стягнення суми 103 189,40 грн., в повному обсязі.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Боровик Тетяни Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Швидкісний трамвай" (50057, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, майдан Праці, буд. 1, ідентифікаційний код 30950099) 103 189,40 грн. заборгованості, 2 684,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ліпинський