ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м.Дніпро Справа № 908/2336/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго та Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 (суддя Горохов І.С.)

у справі № 908/2336/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, м. Київ,

до відповідача Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, Запорізька область, м. Енергодар,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг до Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, Запорізька область, м. Енергодар про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕС від 10.03.2022 в розмірі 36 064 099,55 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20; ідентифікаційний код юридичної особи 00130872) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 95; ідентифікаційний код юридичної особи 38024583) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи 42399676) штраф у розмірі 3 606 409,96 грн (три мільйона шістсот шість тисяч чотириста дев`ять гривень 96 коп.). Видати наказ. Стягнуто з Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 20; ідентифікаційний код юридичної особи 00130872) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 95; ідентифікаційний код юридичної особи 38024583) суму судового збору в розмірі 540 961,49 грн (п`ятсот сорок тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня 49 коп.). У позові в частині стягнення штрафу в розмірі 32 457 689,59 грн, відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22 та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що суд першої інстанції, врахувавши всі обставини у справі, дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову в розмірі 10% від суми штрафу, заявленої позивачем до стягнення.

Зазначає, що судом помилково зроблені висновки, що відповідач порушив зобов`язання та задовільнив позов частково, без врахування поведінки сторін Договору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго на рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22.

Також, не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу в розмірі 32 457 689,59 грн та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 32 457 689,59 грн задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що висновок суду про те, що штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі (доказів завдання збитків простроченням укладення договору про договірне списання не надано) є таким, що протирічить позиції Верховного Суду у постанові від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19.

Зазначає, що заявлена сума штрафу не є надмірно великою до боргу відповідача, враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання (лише 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії Договору).

З посиланням на справу № 908/780/23 вказує на необґрунтованість висновку Господарського суду Запорізької області про те, що відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань, який на його думку не підтверджений належними доказами та не є автоматичною підставою для зменшення штрафу на підставі положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони.

Окремо наголошує, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення штрафу повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, проте, під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг на рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22. Об`єднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг на рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго на рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22.

11.07.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.07.2023 розгляд справи № 908/2336/22 призначено на 14.09.2023 о 11 год. 00 хв.

Від Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго надійшло клопотання про участь в судовому засіданні у справі № 908/2336/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.07.2023 ухвалено судові засідання у справі № 908/2336/22, у тому числі, призначене на 14.09.2023 на 11:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

15.08.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги, в якому просив суд здійснювати розгляд справи з урахуванням доповнень апеляційної скарги відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (п. 8 ч. 3 ст. 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Водночас, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (див. рішення Суду у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України, no. 20347/03, від 12.03.2009). Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06.12.2007, Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У рішенні ЄСПЛ від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може підлягати обмеженням, що допускаються, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, що саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Таким чином, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

Такими обмеженнями є, в тому числі, й визначені кодексом строки вчинення тієї чи іншої процесуальної дії, зокрема, для подання доповнень до апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Крім того, апеляційний господарський суд враховує, що повний текст рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22 складено та підписано 08.05.2023; копію оскаржуваного рішення отримано апелянтом 09.05.2023, тобто строк на апеляційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 256 ГПК України, з урахуванням дати отримання, закінчився 29.05.2023, клопотання про поновлення строку для подання доповнень до апеляційної скарги заявником не подано й поважних причин пропуску строку не наведено, при тому, що такі подані до суду 15.08.2023, тобто зі спливом значного строку.

Сукупність названих обставин є підставою для залишення без розгляду поданих скаржником доповнень до апеляційної скарги.

В судове засідання 14.09.2023 з`явилися в режимі відеоконференції представники позивача та відповідача. Порадившись на місці колегія суддів оголосила перерву у судовому засіданні до 28.09.2023 о 09:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.09.2023 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі № 3908/2336/22, яке відбудеться 28.09.2023 о 09:30 год.

Ухвалено Товариству з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг надати суду у строк до 25.09.2023: копію рішення учасника №242 від 14.04.2022.

25.09.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача на виконання вимог ухвали суду надано витребувані докази.

27.09.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення щодо долучених доказів.

В судовому засіданні 28.09.2023 приймали участь представники позивача та відповідача (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

Представник відповідача просив суд свою апеляційну скаргу задовольнити, рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу.

Представник позивача просив суд свою апеляційну скаргу задовольнити, рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове про повне задоволення позову.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.03.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (позивач, постачальник) та Акціонерним товариством «ДТЕК Дніпроенерго» в особі в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити природний газ споживачу, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 3.4.11. договору споживач зобов`язався укласти договір або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі - договір про договірне списання) з рахунків споживача, на який надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ протягом місяця з дати підписання договору.

Договір про договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в якості оплати за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений Договір про Договірне списання.

У випадку порушення споживачем будь-яких зобов`язань, передбачених даним пунктом договору, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії даного договору.

На виконання умов договору постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022 позивач передав, а відповідач прийняв протягом березня - квітня 2022 року природний газ на загальну суму 360 640 955,41 грн, що підтверджується актами приймання-передачі газу.

15.04.2022 Акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (Клієнт), Акціонерним товариством «Ощадбанк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (сторона 3) укладено договір про договірне списання №1.

Згідно з п. 2 договору про договірне списання банк та клієнт домовилися з 15.05.2022 і до повного виконання грошового зобов`язання клієнта, що виникли на підставі укладеного між клієнтом і стороною 3 договору постачання природного газу № ТЕС-ЦЕЗ від 10.03.2022 з урахуванням усіх додаткових договорів, угод, додатків змін та доповнень до нього, укладених та тих, що будуть укладені до нього.

Відповідно до п. 11 договору про договірне списання цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) та діє протягом строку дії договору РКО.

Враховуючи порушенням відповідачем встановленого пунктом 3.4.11. договору постачання природного газу № ТЕС-ЦЕЗ від 10.03.2022 строку укладення договору про договірне списання, відповідачу нарахована сума штрафу у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії договору поставки в розмірі 36 064 099,55 грн.

Зазначені обставини стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем обґрунтовано здійснено нарахування штрафу за несвоєчасне укладення договору про списання. В той же час, враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, з огляду на наявність об`єктивних підстав та доцільність зменшення штрафу на 90% (36 064 099,55 грн - 90% = 3 606 409,96 грн).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

18.11.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг до Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, м. Запоріжжя в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго, Запорізька область, м. Енергодар про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕС від 10.03.2022 в розмірі 36 064 099,55 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ від 10.03.2022, а саме порушення встановленого пунктом 3.4.11. договору строку укладення договору про договірне списання, внаслідок чого відповідачу нарахована сума штрафу у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії договору поставки у розмірі 36 064 099,55 грн.

Обґрунтовуючи позов посилався на ст. ст. 20, 173, 174, 175, 193, 216, 217, 218, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 11 - 16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти позову заперечив, в обґрунтування заперечень зазначив, що постачання природного газу відповідачу здійснювалось у рамках виконання позивачем спеціальних обов`язків, визначених «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (надалі - Положення про ПСО). Укладання договору було обумовлене в першу чергу, вимогами Положення про ПСО, яке було направлене на забезпечення безперебійної роботи енергогенеруючих підприємств. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2022 № 298 та 17.06.2022 № 699 Положення викладено в новій редакції. Однак, жоден з пунктів Положення про ПСО не зобов`язує суб`єкта господарювання - споживача природного газу, укладати договір договірного списання з поточних рахунків. Натомість такий обов`язок покладений Положенням про ПСО на постачальників природного газу та операторів газорозподільних систем. На думку відповідача, правових підстав для стягнення штрафу за неукладення /порушення строку укладення договору договірного списання позивач не має, оскільки такий обов`язок в Положенні про ПСО був відсутній на момент укладання договору.

Крім того, в запереченнях на відповідь на відзив, зазначив, що вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обмеження розміру штрафу до 36 064,09 грн, у випадку, якщо суд знайде доводи позову обґрунтованими.

Вирішуючи справу по суті, враховуючи доводи та заперечення сторін, підтверджені відповідними доказами, які містять в матеріалах справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми штрафу в загальному розмірі 36 064 099,55 грн (10% від 360 640 955,41 грн), суд дійшов висновку про те, що позивачем обґрунтовано здійснено нарахування штрафу за несвоєчасне укладення договору про списання.

Апелянт АТ ДТЕК Дніпроенерго зазначає, що судом помилково зроблені висновки, що відповідач порушив зобов`язання та задовольнив позов частково, без врахування поведінки сторін Договору.

Щодо цього слід зазначити, що відповідно до п. 3.4.11. договору постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ споживач зобов`язався укласти договір або додаткові угоди до договорів банківського рахунку щодо здійснення договірного списання (надалі - договір про договірне списання) з рахунків споживача, на який надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ протягом місяця з дати підписання договору. Договір про договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача… У випадку порушення споживачем будь-яких зобов`язань, передбачених даним пунктом договору, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії даного договору.

Таким чином, враховуючи положення п. 3.4.11. договору, відповідач мав укласти договір про договірне списання не пізніше 1 (одного місяця) з дня укладення основного договору, тобто до 10.04.2022 включно.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, договір про договірне списання №1 було укладено між Акціонерним товариством ДТЕК Дніпроенерго в особі Відокремленого підрозділу Запорізька теплова електрична станція Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго (Клієнт), Акціонерним товариством «Ощадбанк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (сторона 3) 15.04.2022.

Відтак, відповідачем допущено порушення зобов`язання, визначеного п. 3.4.11. договору в частині укладення договору про договірне списання протягом місяця з дати підписання договору постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ.

Посилання скаржника на те, що він не міг укласти договір раніше 14.04.2022, оскільки повноваження на підписання договору про договірне списання уповноваженій особі від Позивача Беляєву С.М. були надані лише 14.04.2022 - є необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту наданих позивачем доказів, а саме рішення учасника № 188 Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (ідентифікаційний код 42399676) від 20.05.2021 Журавльову Ірину Леонідівну було призначено особою, яка тимчасово здійснюватиме повноваження генерального директора Товариства з 21.05.2021 на період до обрання генерального директора Товариства.

В свою чергу, рішенням учасника № 242 Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (ідентифікаційний код 42399676) від 14.04.2022 було припинено 14.04.2022 повноваження Журавльової Ірини Леонідівни як особи, яка тимчасово здійснює повноваження генерального директора Товариства та звільнено її 14.04.2022 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ.

Натомість з 15.04.2022 було обрано тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора Товариства Беляєва Сергія Миколайовича (за сумісництвом) на період до обрання на цю посаду особи за результатами конкурсного відбору. Також, п. 2.2. рішення було надано повноваження тимчасово виконуючому обов`язки генерального директора Товариства Беляєву Сергію Миколайовичу як особі (підписанту), яка(-ий) має право вчиняти дії від імені товариства без довіреності, у тому числі договори та інші правочини, з урахуванням обмежень, установлених Статутом Товариства.

За таких умов, саме споживач, який зобов`язаний був укласти договір про договірне списання, не був позбавлений можливості укласти такий з тимчасово виконуючою на той час повноваження генерального директора Товариства постачальника Журавльовою І.Л., однак цього не зробив.

При цьому наявне в матеріалах справи листування між сторонами (т. 1 а.с. 79-87) не свідчить про неможливість укладення договору про договірне списання саме через відсутність повноважень на це в уповноваженої особи від ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», тобто з вини кредитора.

До того ж, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Таким чином, відсутні підстави вважати, що мало місце прострочення кредитора в розумінні норми ст. 613 ЦК України і відповідач не міг виконати свій договірний обов`язок до вчинення певних дій позивачем.

АТ ДТЕК Дніпроенерго наявність своєї вини в порушенні зобов`язання, передбаченого п. 3.4.11. договору постачання природного газу № ТЕС-ЗЕЗ, як це вимагається ч. 2 ст. 614 ЦК України, не спростовано, що є підставою для притягнення його до відповідальності у вигляді сплати неустойки.

При цьому слід зауважити, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов основного договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України та погодили на свій власний розсуд, виходячи зі ст. 627 ЦК України, можливість застосування до споживача штрафу у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії даного договору за порушення ним будь-яких зобов`язань, передбачених п. 3.4.11. договору.

В свою чергу, у разі незгоди з розміром штрафних санкцій, які мають нараховуватися у разі неналежного виконання зобов`язання, відповідач не був позбавлений права запропонувати інший їх розмір під час підписання договору чи ініціювати внесення змін до нього в подальшому.

Статтею 42 ГК України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як позивач так і відповідач є суб`єктами господарювання та несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. Кожна із сторін, укладаючи договір, приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір. Погіршення економічної ситуації, збитковість виробництва, так само як і відсутність прибутку становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності, не є форс-мажорною, незвичайною і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки.

Крім того, всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та на теперішній час здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі (в період дії воєнного стану), тим не менш повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Апеляційний суд зазначає, що наявними в матеріалах справи комерційними актами приймання-передачі природного газу та коригуючими актами до них (т. 1 а.с. 33-35) підтверджено передачу позивачем та приймання відповідачем протягом березня-квітня 2022 року природного газу на загальну суму 360 640 955,41 грн.

Таким чином, розмір штрафу відповідно до умов договору складає 36 064 099,55 грн.

Щодо зменшення судом штрафу до 10%.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Норма ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц).

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/437/22, від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18).

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18).

Положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 902/317/22).

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

Так, суд першої інстанції надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, прийняв до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором (спір щодо погашення заборгованості за поставлений газ відсутній);

- штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі (доказів завдання збитків простроченням укладення договору про договірне списання не надано);

- основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

та зменшив заявлений до стягнення з відповідача штраф на 90% (36 064 099,55 грн - 90% = 3 606 409,96 грн).

Заперечуючи проти зменшення штрафу, апелянт ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» зазначає, що заявлена сума штрафу не є надмірно великою до боргу відповідача, враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання (лише 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії Договору).

З посиланням на справу № 908/780/23 вказує на необґрунтованість висновку Господарського суду Запорізької області про те, що відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань, який на його думку не підтверджений належними доказами та не є автоматичною підставою для зменшення штрафу на підставі положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони.

Окремо наголошує, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення штрафу повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, проте, під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Натомість апелянт АТ ДТЕК Дніпроенерго стверджує, що суд першої інстанції, врахувавши всі обставини у справі, дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову в розмірі 10% від суми штрафу, заявленої позивачем до стягнення.

Колегія суддів відхиляє вищенаведені аргументи скаржників виходячи з наступного.

Безпідставним є твердження на те, що заявлена сума штрафу не є надмірно великою до боргу відповідача, враховуючи процентне співвідношення виконання зобов`язання (лише 10% від вартості природного газу, поставленого протягом дії Договору), оскільки відповідачем порушено не грошове зобов`язання, а тому застосування такого критерію є невиправданим з огляду на характер спору та предмет і підстави позову.

При цьому посилання на справу № 908/780/23, в якій Господарським судом Запорізької області розглядається спір між сторонами щодо виконання основного зобов`язання за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕС від 10.03.2022 є необґрунтованим та нерелевантним до даної справи.

Так, по-перше, в суді першої інстанції під час розгляду справи № 908/2336/22 позивач не посилався на невиконання (неналежне виконання) відповідачем своїх зобов`язань по договору, відмінних від пункту 3.4.11.

А згідно ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

По-друге, предметом позову та судового розгляду у справі № 908/2336/22 є стягнення штрафу за неналежне виконання зобов`язання, визначеного п. 3.4.11 договору.

Слід зауважити, що як чинним законодавством так і умовами договору передбачено (може бути передбачено) відповідальність сторони за неналежне виконання будь-якого договірного зобов`язання. Кожне окреме порушення певного зобов`язання є самостійною підставою для відповідальності. Тому порушення відповідачем обов`язку щодо укладення договору про договірне списання протягом одного місяця з дня підписання основного договору ніяк не пов`язано з можливим допущенням ним інших порушень зобов`язань по договору, а відтак не впливає на можливість застосування до нього штрафу, умови та порядок визначення його розміру судом з урахуванням конкретних обставин справи, позицій та становища сторін.

Як вбачається із встановлених судами обставин, зобов`язання з укладення договору про договірне списання було виконано відповідачем.

Термін прострочення виконання даного зобов`язання, передбаченого п. 3.4.11 договору є незначним (4 дні).

При цьому відповідач був на постійному зв`язку з позивачем, здійснював листування щодо виникаючих проблем та спірних моментів.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність достатніх доказів, які б підтверджували ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінку винної сторони, а саме те, що відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань.

Крім того, апеляційний суд не приймає до уваги аргументи скаржника ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» про те, що висновок суду про те, що штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі (доказів завдання збитків простроченням укладення договору про договірне списання не надано) є таким, що протирічить позиції Верховного Суду у постанові від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що на іншого учасника справи (позивача) не покладався обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань: адже саме встановлений судом факт такого несвоєчасного виконання вже був достатньою підставою для застосування штрафних санкцій…

Водночас, даний висновок є релевантним саме щодо невиконання (несвоєчасного виконання) відповідачем грошових зобов`язань, а у даній справі № 908/2336/22 має місце несвоєчасне виконання відповідачем негрошового зобов`язання. Тим більше, обставини справ є відмінними одна від одної.

В свою чергу, відсутність збитків у позивача не було визначальним критерієм для зменшення заявленої до стягнення з відповідача неустойки, а лише однією із складових, які враховані судом в комплексі з оцінкою інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В постанові від 08.03.020 у справі № 902/417/18 Велика палата Верховного Суду зазначила таке: за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Правова позиція Верховного Суду щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій (пункт 13 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 918/289/19 зазначив, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У даній справі господарським судом, з урахуванням доводів позивача та заперечень відповідача було зменшено заявлені до стягнення штрафні санкції на 90%.

Зменшуючи розмір штрафу на 90% суд належно обґрунтував підстави і розмір такого зменшення, врахував обставини справи, причини несвоєчасного виконання зобов`язання і ступінь його виконання, баланс та інтереси сторін.

При цьому колегія суддів зазначає, що зменшення суми штрафних санкцій до 36064,09 грн, тобто на 99,9%, як просив АТ ДТЕК Дніпроенерго, фактично нівелює мету існування таких санкцій, як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Стосовно можливої збитковості відповідача, то слід зауважити, що вказана обставина не є винятковою обставиною що дає підстави для зменшення нарахованих штрафних санкцій, адже підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, наслідки від ведення якої несе відповідний суб`єкт господарювання.

Таким чином, враховуючи те, що зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки - є прерогативою суду, яке реалізується ним на власний розсуд, виходячи з системного та комплексного аналізу всіх фактичних обставин справи та поданих сторонами доказів, апеляційний суд вважає обґрунтованим та справедливим зменшення місцевим господарським судом розміру штрафу до 3 606 409,96 грн, з огляду на загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), вищезазначені обставини щодо фінансового стану сторін, їх інтересів, ступеня виконання зобов`язання відповідачем, причин несвоєчасного виконання зобов`язання та виходячи з основної мети інституту неустойки).

В свою чергу, доводи відповідача про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми штрафу до 0,1% колегією суддів відхиляються, оскільки визначення судом розміру, на який має бути зменшено заявлену до стягнення суму штрафних санкцій в кожному випадку вирішується з урахуванням конкретних встановлених обставин справи, правових підстав та наявних у матеріалах справи доказів.

Поміж іншого, апеляційний суд вказує про неможливість застосування до спірних правовідносин пп. 16 п. 1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», з огляду на таке.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (тут і надалі в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Закону визначено, що Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

А як передбачено ч. 9 ст. 14 Закону рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Разом з тим, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766» від 26.04.2022 № 413 було внесено до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду» зміни, зокрема, пункти 1-12 замінено новим пунктом 1 такого змісту…: 16) зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.».

Водночас, порушення відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № ТЕС-ЗЕС від 10.03.2022, а саме п. 3.4.11. мало місце у період 10.04.2022-15.04.2022, тобто до внесення відповідних змін до Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, і саме тоді у позивача виникло право нарахувати штраф в розмірі 10% від вартості поставленого природного газу. При цьому питання стягнення штрафних санкцій належить до питань, пов`язаних з виконанням судового рішення і наразі судом не розглядається виходячи з предмету та меж апеляційного оскарження.

Разом з тим, наведена постанова НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 не передбачає підстав для прийняття судом рішення про відмову у стягненні штрафних санкцій нарахованих до ведення в Україні воєнного стану (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 02.08.2023 у справі №910/8451/21).

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України та норми законодавства, які застосовуються у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.

Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржників, наведені ними в апеляційних скаргах, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі №908/2336/22.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства ДТЕК Дніпроенерго та Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі № 908/2336/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у справі №908/2336/22 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг залишити за скаржниками.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 11.10.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко