РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2023Справа № 910/7692/23
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у судовому засіданні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр»

про визнання дій незаконними та скасування тарифів

Представники сторін:

від позивача: Магратій Я.В.;

від відповідача: Закарлюка Н.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про:

- визнання незаконними дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» по встановленню тарифів і структури тарифів на послуги утримання (управління) будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-офісно-торговельно-розважального комплексу по АДРЕСА_1 ;

- визнання односторонніми правочинами Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» наступних наказів: Наказ №10/1 "Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" від 21.02.2019; Наказ № 13/2 "Про нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території" від 01.04.2019, Наказ №1 "Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" від 15.01.2020; Наказ №2 "Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" від 05.01.2021; Наказ №3 "Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" від 14.01.2022; Наказ №4 від 29.01.2021 "Про нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території";

- застосування наслідків недійсності правочинів, складених у формі наказів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем затверджено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, без перевірки їх економічної обґрунтованості, та за відсутності визначеної чинним законодавством документації та згоди всіх співвласників житлового будинку, тобто без дотримання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», чим, за твердженнями позивача порушено його права та інтереси, як споживача житлово-комунальних послуг, передбачених ст. 4, 10, 18, ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 22.05.2023.

У заяві про усунення недоліків позивачем було уточнено зміст позовних вимог та позивач просив суд:

- визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» по призначенню тарифів і структури тарифів на послуги з утримання (управління) будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-офісно-торговельно-розважального комплексу по АДРЕСА_1 , III черги будівництва;

- скасувати тарифи: призначені з 01.04.2019 та по день винесення судового рішення, за утримання будинку і споруд та прибудинкової території: в розмірі 20,87 грн. за 1 м2 загальної площі за 01.04.2019 по 30.04.2019; в розмірі 23,73 грн. за 1 м2 загальної площі з 19.08.2019 по 31.10.2019; в розмірі 24,84 грн. за 1 м2 загальної площі з 15.02.2020 по 31.12.2020; в розмірі 26,86 грн. за 1 м2 загальної площі з 01.01.2021 по 31.12.2021; 28,29 грн. за 1 м2 загальної площі з 01.01.2022 по 15.05.2023, до складової (структури) тарифу яких входять послуги з: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових клітин; вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого, холодного, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації; технічне обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації і технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього упорядження; поливання дворів, клумб і газонів; прибирання і вивезення снігу, посипання частин прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами; експлуатація номерних знаків на будинку; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання для ліфтів; прибуток, охорона, для житлово - офісно - торговельно - розважального комплексу по АДРЕСА_1 , III черги будівництва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 відкрито провадження у справі №910/7692/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.06.2023, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

26.06.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

26.06.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

27.06.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

27.06.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло 2 клопотання про витребування доказів (копії протоколу зборів співвласників будинку від 05.10.2018 та розрахунки витрат на поточний ремонт будинку на 2019-2023 роки).

У підготовчому засіданні 28.06.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 12.07.2023.

06.07.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 12.07.2023 судом було частково задоволені клопотання позивача про витребування доказів, подані 26.06.2023 та 27.06.2023, а також викладені у позовній заяві; відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду; постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 02.08.2023.

31.07.2023 та 01.08.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвал суду про витребування доказів.

02.08.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 02.08.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 06.09.2023.

06.09.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 06.09.2023 судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, подане 02.08.2023; постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 20.09.2023.

14.09.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, як суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 20.09.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.10.2023.

У судовому засіданні 04.10.2023 представник позивача надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі; представник відповідача надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 04.10.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тівац» є власником нежитлових приміщень (громадського призначення) група приміщень № 1019, загальною площею 739,00 кв.м., та група приміщень № 1016, загальною площею 11,5 кв.м, які є вбудовано-прибудованими приміщеннями з спільними комунікаціями, несучими стінами та силовими конструкціями з житлово - офісно - торговельно - розважальним комплексом (надалі за текстом житловий будинок), за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), що є невід`ємною частиною будинку.

Позивач набув права власності на вище вказані нежитлові приміщення 15.05.2019 та 16.07.2019, на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав №20392/РН-Н від 07.02.2019, Договору купівлі - продажу майнових прав №20393/РН-Н від 07.02.2019, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме.

Житлово-офісно-торговельно-розважальний комплекс прийнято в експлуатацію на підставі сертифіката серія ІУ №93, виданого ДАБІ України 27.12.2016, з наступними характеристиками: - кількість поверхів - 7, 26; загальною площею квартир - 14065,5 кв.м.; кількість квартир - 195, площа вбудованих, вбудовано - прибудованих та прибудованих приміщень - 8233,7кв.м.; площа паркінгу (в.т.ч. проїзди) -1628,3 шт.

Позивач у позовній заяві вказує, що за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок незрозуміло яким чином та на підставі яких документів самовільно обслуговується Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», за твердженням якого він є обслуговуючою організацією і надає послуги з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому не є ні власником житлового будинку, ні балансоутримувачем, ні управителем.

Між співвласниками, позивачем та відповідачем жодних договірних відносин в рамках діючого законодавства не має. Договору про надання послуг з позивачем не було укладено та відповідач не звертався з такою пропозицією.

Як вказує позивач, в порушення чинного законодавства тарифи на послуги формуються відповідачем не прозоро, з порушенням Закону, порушується право позивача, як споживача, на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послуги, їх кількість, якість та склад.

Без законно встановлених тарифів на житлово-комунальні послуги позивачу нараховується незаконний, фіктивний борг.

Також відповідач перевищуючи свої повноваження, витрачає не за призначенням кошти, кошториси не затверджені загальними зборами, оскільки не проводяться і не проводились загальні збори співвласників житлового Будинку, та витрачаючи кошти на ремонтні роботи, вартість яких не відома.

При цьому відповідач немає законних підстав вимагати оплату послуг, оскільки послуги нав`язані внаслідок вчинення одностороннього правочину.

Позивач звертає увагу на те, що відповідачу житловий будинок не був переданий в управління (на баланс чи позабаланс), співвласниками/власником чи балансоутримувачем, як замовником будівництва житлового будинку (ДВ «Преса України», сертифікат серії ІУ № 93), документів протилежного не існує (протоколу загальних зборів співвласників, Актів приймання - передачі, тощо).

Як вказує позивач, відповідач протиправно, з порушенням вимог чинного законодавства самовільно сам себе призначив обслуговуючою організацією, призначив і затвердив тарифи на житлово-комунальні послуги; звіти щодо фінансово-господарської діяльності не надаються; самовільно й безконтрольно йде витрачання коштів співвласників житлового будинку; вимагання оплати неіснуючого боргу за житлово-комунальні послуги по невідомим тарифах.

Як вказує позивач, чинним законодавством України передбачено три форми управління багатоквартирним будинком через: рішення зборів співвласників будинку; об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ), Асоціація ОСББ; управителя; і жодна із цих форм управління житловим будинком не дотримана відповідачем.

Позивач вказує, що він у 2023 році дізнався, що по житловому будинку відповідач локальними актами в односторонньому порядку, без згоди всіх співвласників встановив та змінив (підвищив) тарифи (невідомо який був раніше встановлений тариф на послуги) і структуру тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на підставі таких документів, а саме:

1. Наказу №10/1 «Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 21.02.2019, додатками якого є: складова тарифу по АДРЕСА_1 (7 поверх офіс), складова тарифу по АДРЕСА_1 (офісна прибудова), складові розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинків, споруд, та прибудинкових територій по ж/б будинку на січень 2019; складові розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинків, споруд, та прибудинкових територій по ж/б будинку на лютий 2019;

2. Наказу №13/2 «Про нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території» від 01.04.2019, додатками якого є: Тариф на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 (офісна прибудова);

3. Наказу №1 «Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 15.01.2020, додатками якого є: складова тарифу по АДРЕСА_1 (офісна прибудова); складові розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинків, споруд, та прибудинкових територій по ж/б будинку на січень 2020;

4. Наказу №2 «Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 05.01.2021, додатками якого є: складова тарифу по АДРЕСА_1 (офісна прибудова); складові розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинків, споруд, та прибудинкових територій по ж/б будинку з 01 січня 2021;

5. Наказу №3 «Про внесення змін до тарифів і структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та територій» від 14.01.2022, додатками якого є: складова тарифу по АДРЕСА_1 (офісна прибудова) з січня 2022 року, складова тарифу по АДРЕСА_1 (офісна прибудова) з березня 2022 року; складові розміру плати (тарифу) за послуги з утримання будинків, споруд, та прибудинкових будинку з 01 січня 2022;

6. Наказу №4 від 29.01.2021 «Про нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території».

Як вказує позивач, жодним нормативно - правовим актом не передбачене право вносити зміни до тарифу і структури тарифу на підставі внутрішнього наказу підприємства.

Калькуляції (кошториси) вартості послуг з утримання житлового будинку на 2019-2022 роки до вище вказаних наказів не існує, і вона ніким не затверджувались, тоді звідки (з якого початкового тарифу) було розраховано і встановлено відповідачем змінені тарифи на послуги (у бік збільшення) - невідомо.

Жодним рішенням співвласників житлового будинку не було встановлено вичерпного переліку житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності на 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2022 рік, 2023 рік, що в будь-якому випадку, виключало можливість їх продовження та підвищення на майбутні періоди.

Також, позивач зазначає,що він на адвокатський запит отримав від відповідача копії документів, за якими 05.10.2018 нібито відбулись збори співвласників багатоквартирного будинку за місцем знаходженням: АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом від 05.10.2018, і на порядок денний було винесено 2 питання:

1. підвищення відповідачем тарифів на надання послуг з утримання будинків та споруд у зв`язку з підвищенням цін та приведення світла до фактичного споживання;

2. у разі зміни цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від відповідача, останній проводить корегування встановлених цін/тарифів.

Однак, рішення загальних зборів від 05.10.20218, оформлене протоколом, позивач вважає незаконними, ухваленими з порушенням вимог закону, та складеним одноосібно відповідачем з проставленими підписами від імені співвласників будинку.

В протоколі від 05.10.2018 не зазначено в якому статусі перебуває відповідач до будинку - балансоутримаувач чи управитель і чому для відповідача співвласники проголосували та не заперечували проти підвищення тарифів на послуги, якщо тарифи на послуги у 2018 затверджувались органом місцевого самоврядування, які мали діяти до вересня 2019 року.

Тому, про яке підвищення тарифу голосувалось, якщо такий тариф мав затверджуватись органом місцевого самоврядування.

Також, до введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону від 09.11.2017 № 2189) діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону від 24.06.2004 № 1875) (згідно Прикінцевих і перехідних положень в частині дії тарифів до листопада 2019 року), і затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги належало до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг - виконавчого комітету Київської міської ради.

Таким чином, позивач вважає, що рішення загальних зборів від 05.10.2018 за своєю суттю суперечить вимогам закону.

Як вбачається з оскаржуваних наказів, тарифи було поділено для житлових і нежитлових приміщень.

Однак, калькуляційною одиницею для проведення розрахунку є 1 квадратний метр площі, що перебуває у власності, незалежно від її характеристик. Частка участі співвласників в загальному обсязі витрат на утримання будинку визначається пропорційно площі приміщень, що їм належать, а не в залежності від цільового призначення таких приміщень.

При цьому, також економічно обґрунтованих витрат та визначеної собівартості послуг, на управління (утримання/обслуговування) як нежитлових приміщень № 1016, № 1019 позивача так і всього житлового будинку не існує.

Тому, підвищений тариф за послуги для власників офісних приміщень, у порівнянні з власниками житлових приміщень, є порушенням положення чинного законодавства.

За наведених обставин, позивач просить суд:

1) визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» по призначенню тарифів і структури тарифів на послуги з утримання (управління) будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-офісно-торговельно-розважального комплексу по АДРЕСА_1 , III черги будівництва;

2) скасувати тарифи: призначені з 01.04.2019 та по день винесення судового рішення, за утримання будинку і споруд та прибудинкової території: в розмірі 20,87 грн. за 1 м2 загальної площі за 01.04.2019 по 30.04.2019; в розмірі 23,73 грн. за 1 м2 загальної площі з 19.08.2019 по 31.10.2019; в розмірі 24,84 грн. за 1 м2 загальної площі з 15.02.2020 по 31.12.2020; в розмірі 26,86 грн. за 1 м2 загальної площі з 01.01.2021 по 31.12.2021; 28,29 грн. за 1 м2 загальної площі з 01.01.2022 по 15.05.2023, до складової (структури) тарифу яких входять послуги з: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових клітин; вивезення побутових, великогабаритних, рідких відходів (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого, холодного, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації; технічне обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливної каналізації і технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього упорядження; поливання дворів, клумб і газонів; прибирання і вивезення снігу, посипання частин прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами; експлуатація номерних знаків на будинку; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання для ліфтів; прибуток, охорона, для житлово - офісно - торговельно - розважального комплексу по АДРЕСА_1 , III черги будівництва.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Виходячи з системного аналізу ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одночасно з цим, статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом/механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Разом з цим, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, оскільки у даному випадку ніяким чином не призведе до відновлення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац».

Зокрема, суд зазначає, що встановлення всіх обставин, про які вказує позивач у позовній заяві та входять до предмета доказування у даній справі, слід здійснювати в межах справи про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац» грошових коштів (заборгованості).

Так, судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/14977/22 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац» заборгованості у розмірі 428146,41 грн та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» щодо нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац» незаконними у період з 01.05.2019 по 30.09.2022; визнання тарифу на послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, який застосовує Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» за адресою: АДРЕСА_1, у період з 01.05.2019 по 30.09.2022 незаконним; скасування незаконних нарахувань.

Так само, заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги про визнання незаконними дій по призначенню тарифів і структури тарифів на послуги з утримання (управління) будинків і споруд та прибудинкових територій для житлово-офісно-торговельно-розважального комплексу по АДРЕСА_1 , III черги будівництва та скасування тарифів є, по суті, обставинами, від яких залежить наявність підстав для стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги та які слід розглядати в межах справи про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги.

Більш того, позовна вимога про визнання дій відповідача щодо призначення тарифів і їх структури незаконними по суті є обставиною, яка встановлюється при вирішенні судового спору та на підставі якої суд приймає рішення (наприклад, у спорі про визнання недійсним рішення, договору, тощо), та не може бути самостійною позовною вимогою.

В будь-якому випадку, задоволення такої позовної вимоги як визнання дій відповідача щодо призначення тарифів і їх структури незаконними неможливе з огляду на її неефективність, так як задоволення такої позовної вимоги не призводить до захисту/поновлення порушених/оспорюваних прав позивача.

Що стосується вимог про скасування тарифів, суд зазначає, що оспорювані позивачем тарифи затверджувались наказами відповідача, про які зазначає позивач у позовній заяві та копії яких долучені до матеріалі справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, накази відповідача про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги є правочинами.

Наведене свідчить про те, що у випадку незгоди позивача з тарифами, які затверджені наказами Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», позивач має оскаржувати відповідні накази (правочини).

Наприклад, у тому випадку, коли тарифи на житлово-комунальні послуги затверджені рішенням загальних зборів ОСББ, а співвласник не згоден з тарифами, до суду подається позов про визнання недійсним рішення загальних зборів (оскільки правочином є рішення загальних зборів).

В даному ж випадку правочинами є відповідні накази Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», якими затверджувались тарифи, з огляду на що належним способом захисту є подання позову про визнання наказів недійсними.

Оскільки позивачем при усуненні недоліків позовної заяви було змінено предмет позову (уточнено позовні вимог), та наразі позивачем не заявлені позовні вимоги про визнання наказів недійсними, то відсутні підстави для задоволення позову в частині скасування тарифів, так як правочини, якими вони встановлені, є чинними.

За наведених обставин, суд дійшов висновку відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Тівац».

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 12.10.23.

Суддя О.М. Спичак