ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Справа№ 910/3892/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.09.2022

у справі №910/3892/22 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 7 226,40 грн

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядалась справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 7 226,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.05.2015, у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" на підставі договору страхування №АІ/5633193 виник обов`язок виплатити страхове відшкодування потерпілому - ОСОБА_1 , який відступив своє право вимоги виплати страхового відшкодування Фізичній особі-підприємцю Шияну Денису Сергійовичу (договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування від 16.09.2015), а позивач за договором про надання фінансових послуг факторингу від 30.09.2015 №5/30-09/2015 отримав від вказаної фізичної особи-підприємця усі права вимоги за наведеними грошовими зобов`язаннями. Позивач зазначає, що 02.03.2018 Господарським судом міста Києва було порушено справу про банкрутство ПрАТ "СК "Україна" №910/842/18, в межах якої грошові вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПрАТ "СК "Україна" були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру вимог кредиторів, а ПрАТ "СК "Україна" було ліквідоване. Посилаючись на підпункт ґ. п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач вказує, що у відповідача виникло зобов`язання щодо сплати позивачу заборгованості за договором страхування №АІ/5633193, яке МТСБУ виконало частково шляхом виплати страхового відшкодування у сумі 28 905,59 грн. Позивач зазначає, що на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11637/21 відповідачем було сплачено 2 109,71 грн 3% річних та 11 005,35 грн інфляційних втрат, а відтак залишок заборгованості, що виникла на підставі договору страхування №АІ/5633193 становить 7 226,40 грн (пеня).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 7 226 грн 40 коп. пені, 2 481 грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору та 2 500 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не було належним чином досліджено строк, коли позивач звернувся з позовом до суду та на який продовжено строк позовної давності, і позов подано з пропуском позовної давності, який має обраховуватись від дати ДТП; судом покладено додатковий обов`язок на МТСБУ щодо виплати інфляційних втрат коштів, 3% річних і пені, тобто, притягнуто до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем, хоча відповідальність має індивідуальний характер і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за іншу особу; пеня, 3% річних та інфляційні - це відповідальність страховика-банкрута, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ; позивачу за договором про відступлення права вимоги не переходило право вимоги щодо пені, інфляційних втрат коштів та 3% річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2022 апеляційну скаргу у справі № 910/3892/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Чорногуз М.Г., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2022 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі №910/3892/22 залишити без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржником подано до Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/3892/22, роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Через систему "Електронний суд" позивачем подано до Північного апеляційного господарського суду відзив, в якому заперечено доводи апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3892/22.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023, справу №910/3892/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Козир Т.П., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 прийнято до провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач), Козир Т.П., Чорногуза М.Г., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 та ухвалено здійснювати розгляд у справі №910/3892/22 спочатку.

У заяві від 19.10.2022 та 09.01.2023 відповідач просив зупинити провадження у справі до закінчення касаційного перегляду справи №910/16820/21 Верховним Судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 зупинено провадження у даній справі до закінчення перегляду у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/16713/21 та Великою Палатою Верховного Суду справи №910/16820/21 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

23.08.2023 від відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому заявник вказує, що 19 липня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №910/16820/21, в якій відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, тому просить поновити провадження у справі і врахувати висновки вказаної постанови. Також просить здійснити розподіл судових витрат - стягнути з позивача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023, у зв`язку із зільненням судді Чорногуза М.Г., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3892/22.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023, справу №910/3892/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 поновлено провадження у справі та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга розглядатиметься в порядку письмового провадження, без виклику учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2015 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Audi, державний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Toyota, державний номер НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 09.06.2015 у справі №759/8096/15-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5633193 Приватним акціонерним товариство "Страхова компанія "Україна".

22.05.2015 було проведено огляд пошкодженого автомобіля та у подальшому визначено вартість матеріального збитку, завданого в результаті ДТП.

27.06.2015 ОСОБА_2 подав до ПрАТ "СК "Україна" заяву про страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2015 ОСОБА_2 та ФОП Шиян Д.С. уклали договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування на підставі якого ФОП Шиян Д.С. зайняв місце Чернова О.І. в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаного ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди майну Чернова О.І. від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ.

30.09.2015 ФОП Шиян (клієнт) та ТОВ "Маркс.Капітал" (фактор) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №5/30-09/2015, відповідно до пункту 1.1. якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта, у тому числі з договору відступлення права вимоги (цесії) страхового відшкодування від 16.09.2015 (п.17 додатку №1 до договору факторингу).

Таким чином, починаючи з 30.09.2015 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування №АІ/5633193, яке виникло в результаті вищезазначеної ДТП, є ТОВ "Маркс.Капітал".

27.06.2015 закінчився строк, передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для прийняття ПрАТ "СК "Україна" рішення про виплату страхового відшкодування за договором №АІ/5633193. Однак ПрАТ "СК "Україна" не здійснило виплату страхового відшкодування.

02.03.2018 Господарським судом міста Києва було порушено справу про банкрутство ПрАТ "СК "Україна" №910/842/18.

30.03.2018 ТОВ "Маркс.Капітал" було подано заяву про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна" у справі №910/842/18, в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору №АІ/5633193.

24.04.2018 ТОВ "Маркс.Капітал" було подано уточнення до заяви про грошові вимоги до ПрАТ "СК "Україна" у справі №910/842/18, в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору страхування №АІ/5633193. Уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості ПрАТ "СК "Україна" перед ТОВ "Маркс.Капітал", в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору №АІ/5633193 (28 905,59 грн - сума страхового відшкодування, 2 109,71 грн - 3% річних, 11 005,35 грн - інфляційні втрати, 7 226,40 грн - пеня).

15.06.2018 грошові вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до ПрАТ "СК "Україна" у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору №АІ/5633193, були визнані в повному обсязі та внесені до реєстру кредиторів згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 ПрАТ "СК "Україна" ліквідовано у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

Відповідно підпункту ґ. п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, у МТСБУ виникли підстави для виконання зобов`язань за договором страхування №АІ/5633193 перед ТОВ "Маркс.Капітал".

20.08.2019 ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось до МТСБУ з заявою про виплату боргу, у тому числі за договором страхування №АІ/5633193.

06.09.2019 МТСБУ було частково виконано зобов`язання за договором страхування №АІ/5633193 шляхом виплати позивачу 28 905,59 грн страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі 910/11637/21, яке набрало законної сили, з МТСБУ на користь ТОВ "Маркс.Капітал" стягнуто заборгованість у розмірі 13 115,06 грн, в тому числі: 2 109,71 грн 3% річних та 11 005,35 грн інфляційних втрат.

Разом з тим, зобов`язання в частині оплати пені у сумі 7 226,40 грн відповідачем не виконані.

Отже, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України 7 226,40 грн - пені.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався, зокрема, на те, що пеня, 3% річних та інфляційні - це відповідальність страховика-банкрута, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ.

За наслідком розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача пені, оскільки пеня в силу закону є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування, у зв`язку із чим задовольнив позов.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 статті 980 ЦК України).

За положенням статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону №1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок ДТП та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ у випадках, передбачених Законом №1961-IV.

Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону №1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Закону № 1961-IV, відповідно до пункту 20.1 якої у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону № 1961-IV).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень Кодекс України з процедур банкрутства або Закону України "Про банкрутство", який був чинний на час порушення справи про банкрутство ПрАТ "СК "Україна" із особливостями, визначеними цим законом для банкрутства страховиків.

Так, частиною сьомою статті 87 Закону України "Про банкрутство" було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Отже, однією з підстав прийняття МТСБУ на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування.

Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення МТСБУ виплат за рахунок фонду страхових гарантій.

При цьому пунктом 41.3 статті 41 цього Закону передбачено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Пунктом 22.2 Закону № 1961-IV передбачено, що відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Так, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону № 1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17).

Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

При цьому після такої сплати за наявності обставин, передбачених пунктом 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, у МТСБУ може виникнути право регресної вимоги до осіб, визначених зазначеним положенням.

Отже, МТСБУ вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до МТСБУ потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто МТСБУ у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від ДТП особою (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21).

Предметом спору в цій справі є вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" до МТСБУ про стягнення пені нарахованої на суму страхового відшкодування, зобов`язання з виплати якого не виконав ліквідований страховик - ПрАТ "СК "Україна", щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування, у тому числі за договором страхування, право вимоги за яким набув позивач.

Матеріалами справи підтверджується, що МТСБУ перерахувало на користь позивача 28 905,59 грн в рахунок виконання зобов`язань за полісом, а також на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11637/21 відповідачем сплачено на користь позивача 2 109,71 грн 3% річних та 11 005,35 грн інфляційних втрат.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі МТСБУ має обов`язок сплатити її (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від19.07.2023 у справі №910/16820/21).

Разом із цим, МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону №1961-IV не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону №1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними / невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV.

МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів / майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не МТСБУ, грошового зобов`язання з виплати відшкодування.

Як свідчать матеріали справи, МТСБУ з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати (після ліквідації страховика та отримання відповідної вимоги від позивача) не допустило прострочення виконання цього зобов`язання.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що прострочення виконання грошового зобов`язання по своєчасній виплаті страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство було допущено ліквідованим страховиком - ПрАТ "СК "Україна", а не відповідачем, яким є МТСБУ.

За наведених мотивів відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування пені, нарахованої у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком, а висновки суду першої інстанцій в цій частині не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону №1961-IV.

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом при розгляді даної справи враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, предметом розгляду якої був аналогічний спір між ТОВ "Маркс.Капітал" та МТСБУ але по іншому ДТП.

Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності, то перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки судом встановлено самостійні підстави для відмови у задоволенні позову, клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропуску позовної давності залишається без задоволення.

З огляду на викладене, оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям у справі нового рішення про відмову ТОВ "Маркс.Капітал" у задоволенні позову про стягнення з МТСБУ пені у повному обсязі, отже апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі №910/3892/22 - скасуванню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 129 ГПК України і покладається на позивача.

Крім того, у заяві про поновлення провадження у справі відповідач, окрім витрат по сплаті судового збору, просив стягнути з позивача 1 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що планує понести судові витрати у розмірі 10 000,00 грн (на вивчення та аналіз позовної заяви, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позов, участі адвоката судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної скарги та касаційної скарги).

Витрати на надання правничої допомоги відповідачем підтверджено договором № 4.1/12-10/2021 про надання правової допомоги від 12.10.2021, укладеного з Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ Груп", додатковою угодою до якого від 02.02.2022 визначено фіксовану суму 1 000,00 грн за надані адвокатом послуги, копією довіреності від 06.12.2022 № 6-01/52, виданої відповідачем адвокату Проц А.В., копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9406/10 від 18.09.2020, копією посвідчення адвоката від 18.09.2020 тощо.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та підтримані Верховним Судом в постанові від 21.08.2023 у справі 910/433/22, прийнятої за результатами розгляду аналогічного спору.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вказаних витрат, однак відповідно до правових позицій Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, МТСБУ згідно з вимогами ГПК України довело обставини надання останньому послуг професійної правничої допомоги при розгляді цієї справи та обґрунтувало заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг.

Враховуючи відсутність заперечень позивача щодо розміру витрат на правову допомогу, обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, обсяг наданої правової допомоги, суд дійшов висновку, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу є співмірними, обґрунтованими і підлягають відшкодуванню у повному обсязі у заявленій сумі 1 000,00 грн за рахунок позивача.

Керуючись ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у справі №910/3892/22 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36023, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, буд.8, ) - 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ.

Матеріали справи №910/3892/22 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир