СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 913/179/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу відповідача(вх.1591Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 17.07.2023 (суддя Яресько Б.В.) у справі №913/179/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до Головного управління ДПС у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 233 350,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, Головного управління ДПС у Луганській області (далі ГУ ДПС у Луганській області) про стягнення 233 350,14 грн., які складаються з основного боргу в сумі 159 516,00 грн., пені в розмірі 19 316,73 грн., 3% річних у сумі 5 965,47 грн. та інфляційних у розмірі 48 551,94 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 17.07.2023 у справі №913/179/23, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено повністю.

Не погодившись із означеним рішенням, ГУ ДПС у Луганській області звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на позивача.

На переконання апелянта, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного і всебічного з`ясування обставин, на які відповідач посилався як на

підставу своїх вимог, без надання оцінки всім аргументам відповідача. В якості підстав для скасування рішення Господарського суду Луганської області скаржник зазначає наступне:

- судом першої інстанції не надано оцінку доводам відповідача про те, що незабезпечення виконання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вимог частини 4 п.6.2 типового договору в частині своєчасного інформування відповідача (споживача) про початок здійснення постачання природного газу та п.4.3 типового договору в частині своєчасного надання рахунку на оплату природного газу унеможливило прийняття до виконання ГУ ДПС у Луганській області бюджетного фінансового зобов`язання в сумі 159 516,00 грн. та, як наслідок, його реєстрацію в органах Казначейства. Оскільки кредитор (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») своєчасно та у повному обсязі не вчинив дій прямо передбачених типовим договором, відсутні підстави вважати, що у ГУ ДПС у Луганській області є прострочення виконання зобов`язання та, як наслідок, відсутні підстави проведення нарахувань згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та п.4.4 договору;

- позовні вимоги щодо стягнення інфляційних є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Позивачем у розрахунку інфляційних застосовано індекс споживчих цін за всіма категоріями товарів та послуг незважаючи на те, що предметом договору є категорія товару «природний газ». Враховуючи рекомендації по розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції, надані відповідно до листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997, а також індекси споживчих цін за категорією товару «природний газ», фактично інфляційні нарахування складатимуть «- 478,55 грн.»;

- з посиланням на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 апелянт зазначає про наявність з 24.02.2022 форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили вжиття заходів на виконання умов типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») у частині здійснення відповідних виплат.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2023 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Луганської області від 17.07.2023 у справі №913/179/23 та постановлено розгляд означеної апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

На електронну адресу суду 18.08.2023 від ТОВ «ГК «Нафтогаз України» отримано відзив на апеляційну скаргу (з накладенням кваліфікованого електронного підпису; у межах визначеного судом строку), згідно з яким позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін. При цьому за коротким змістом відзиву позивач звертає увагу на наступне:

- враховуючи дані з Інформаційної платформи оператора ГТС, у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 саме позивач здійснював постачання природного газу відповідачу як постачальник «останньої надії» (відповідач був включений до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії»). У свою чергу, за умовами п.3.2 договору №11-1185/21-БО-Т від 23.11.2021 (укладеного між відповідачем та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») постачання природного газу за договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі оператора ГТС. Зазначеним спростовуються твердження відповідача про наявність у нього іншого постачальника у спірний період;

- з огляду на положення п.4.4 типового договору, визначальним для обрахунку перебігу строку оплати є місяць, в якому мав місце факт постачання газу. Саме кінець місяця поставки є початком обрахунку наступного (місячного) строку, впродовж якого повинен бути здійснений платіж. Обставини отримання чи неотримання рахунку на оплату товару в зазначений в типовому договорі строк не впливають на обов`язок покупця (відповідача) оплатити товар. Крім того типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» на відповідача покладено обов`язок щодо оформлення та надсилання акту приймання-передачі позивачу. Саме відповідач повинен був оформити відповідний акт приймання-передачі природного газу за листопад 2021 року на підставі фактичних показників свого комерційного вузла обліку та направити його на адресу позивача в строк до 05.12.2021;

- безпідставними є твердження апелянта про необхідність застосування при розрахунку інфляційних індексу споживчих цін за категорією товару «природний газ». Так, у розглядуваному випадку мова йде про загальний індекс інфляції, обрахований Державною службою статистики України за певний місяць і опублікований в газеті «Урядовий Кур`єр», який і був застосований позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних;

- з огляду на відсутність у відповідача сертифікату Торгово-промислової палати України, неповідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлювали виконання зобов`язань за типовим договором поставки природного газу постачальником «останньої надії», відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання договору.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів-членів колегії Істоміної О.А. та Радіонової О.О., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.10.2023, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (постачальник, постачальник "останньої надії") відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), №880 від 04.07.2017 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №917-р від 22.07.2020 ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Відповідно до п.п.19, 26, 37 ч.1 ст.1 Закону"Про ринок природного газу":

постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу;

оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);

споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.12 означеного Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

У контексті положень ч.2 ст.13 Закону "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України №1102 від 25.10.2021 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 і від 09.12.2020 №1236" (далі - Постанова КМУ №1102).

Пунктом 2 Постанови КМ №1102 визначено зобов`язання Акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Відповідач, ГУ ДПС у Луганській області є бюджетною установою (у значенні Бюджетного кодексу України).

Відповідно до положень п.2 гл.5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

З огляду на відсутність постачання природного газу ТОВ ГК Нафтогаз Трейдинг (з яким у відповідача був укладений договір на постачання природного газу №11-1185/21-БО-Т від 23.11.2021 і який повинен був постачати відповідачу природний газ у листопаді 2021 року) оператором газотранспортної системи об`єми природного газу, спожитого відповідачем у листопаді 2021 року, автоматично включено до портфеля постачальника останньої надії (ТОВ ГК Нафтогаз України) і, відповідно, спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем у період з 01.11.2021 по 30.11.2021, до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується наявними в матеріалах справи документами: листом ТОВ Оператор газотранспортної системи України №ТОВВИХ-22-10434 від 28.09.2022; довідкою про об`єми поставленого природного газу; інформацією зі сторінки з інформаційної платформи Оператора ГТС; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії від оператора ГРМ.

Згідно з п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, (далі Правила постачання) договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Постановою НКРЕКП №2501 від 30.09.2015 затверджений типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".

За умовами п.2.12 типового договору за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктами 3.1-3.3 типового договору визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Підстави для здійснення постачальником постачання природного газу споживачу визначені положеннями Правил постачання. Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Відповідно до п.п.4.1-4.5 типового договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (п.4.1). Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (п.4.2). Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п.4.3). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п.4.4).

Пунктом 11.1 типового договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.

Відповідно до п.2 гл.7 розділу ХІІ Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної локації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Отже, обсяг спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Позивач, як постачальник природного газу останньої надії, проводить нарахування вартості спожитого природного газу відповідачем виключно на підставі даних Оператора ГРМ про обсяг розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує з інформаційної системи Оператора ГТС.

При цьому вартість природного газу визначається шляхом множення обсягів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 01.11.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником природного газу останньої надії, щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника останньої надії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №809 від 30.09.2015.

Відповідно до Постанови КМУ №1102 граничну ціну на постачання природного газу постачальником останньої надії у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 встановлено на рівні 16,8 грн. за 1 куб. метр з ПДВ. З огляду на зазначене протягом листопада 2021 року позивачем була застосована ціна на постачання природного газу відповідачу, яка не перевищувала 16,8 грн. за 1 куб. метр з ПДВ.

Як убачається з матеріалів справи, протягом листопада 2021 року позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 9,495 тис.куб.м на загальну суму 159 516,00 грн.

Позивачем, на виконання умов типового договору, були складені відповідні акти приймання-передачі природного газу (акт приймання-передачі природного газу №19080 та коригуючий акт №24883 за листопад 2021) та виставлений рахунок на оплату поставленого природного газу №31913, які поштою направлялись на адресу відповідача.

Означений рахунок у визначений пунктом 4.4 типового договору строк (до 31.12.2021) ГУ ДПС у Луганській області сплачений не був, з огляду на що за ним утворилась заборгованість за природний газ, спожитий у листопаді 2021 року, на загальну суму 159 516,00 грн.

Зазначені обставини стали підставою звернення ТОВ «ГК Нафтогаз Україна» з розглядуваним позовом до суду.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 265 ГК України унормовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1). До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2). Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, ч.1 ст.526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК).

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем - ТОВ "ГК "Нафтогаз України, як постачальником "останньої надії" на ринку природного газу, на виконання умов типового договору поставлено відповідачу у листопаді 2021 року природний газ в обсязі 9,49500тис.куб.м на загальну суму 159 516,00 грн. з ПДВ.

Враховуючи викладені вище за текстом постанови положення законодавства та умови п.4.4 типового договору, строки на оплату відповідачем природного газу, поставленого у листопаді 2021 року, сплинули у грудні 2021 року (31.12.2021).

Проте, у порушення умов типового договору, відповідач у встановлений цим договором строк виставлений позивачем рахунок не оплатив. За таких обставин Господарський суд Луганської області дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 159 516,00 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що з огляду на незабезпечення виконання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вимог, зокрема, п.4.3 типового договору в частині своєчасного надання рахунку на оплату природного газу, відсутні підстави вважати, що у ГУ ДПС у Луганській області є прострочення виконання зобов`язання.

Судова колегія зауважує, що за умовами п.4.4 типового договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п.4.3 договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. Отже, визначальним для обрахунку перебігу строку оплати є місяць, в якому мав місце факт постачання газу.

Відповідно до п.4.4. типового договору і ст..692ЦК України саме кінець місяця поставки є початком обрахунку наступного (місячного) строку, впродовж якого повинен бути здійснений платіж.

До матеріалів справи додано докази направлення позивачем рахунку на оплату на адресу відповідача, а саме список згрупованих відправлень від 16.12.2021 та фіскальний чек (а.с.23; 24).

Крім того суд апеляційної інстанції враховує, що інформація щодо кількості отриманого газу доступна відповідачу на інформаційній платформі Оператора ГТС за ЕІС-кодом, як суб`єкту ринку природного газу у межах прав на перегляд відображених відомостей.

Згідно з положеннями п.5 гл.1 розділу І Кодексу ГТС інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (п.5 гл.3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже, суб`єкти ринку природного газу (у розглядуваному випадку позивач та відповідач, як продавець та покупець природного газу, відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є оператор ГТС.

Крім того споживач (відповідач) має свій особистий кабінет, тобто особисту веб-сторінку на веб-сайті постачальника, що містить персоніфіковані дані споживача (відповідача), статистичні дані про ціни та нарахування і сплату за договором та іншу інформацію, що пов`язана з виконанням договору (п.1.4 типового договору).

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає що відповідач, як суб`єкт ринку природного газу, мав можливість отримати відомості щодо обсягів та вартості фактично спожитого природного газу в період поставки листопад 2021 року та, як наслідок, здійснити своєчасний розрахунок за отриманий природний газ у межах строку, встановленого п.4.4 типового договору.

За змістом апеляційної скарги відповідач, разом з іншим, зазначає, що ГУ ДПС у Луганській області було впевнене, що відповідно до умов укладеного договору постачання природного газу, зокрема в листопаді 2021, здійснювалось ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг».

У свою чергу, наведені аргументи і надані документи не спростовують того факту, що в листопаді 2021 року відповідач отримав природний газ саме від позивача.

Так, враховуючи дані з Інформаційної платформи оператора ГТС у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 саме позивач здійснював постачання природного газу відповідачу як постачальник «останньої надії». Натомість, у зазначений період на Інформаційній платформі відсутня інформація щодо постачання природного газу відповідачу з боку ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг».Також відсутні докази включення відповідача до Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у спірний період.

При цьому відповідно до умов п.3.2договору №11-1185/21-БО-Т від 23.11.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», постачання природного газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.

У листопаді 2021 року відповідач не був включений до Реєстру споживачів жодного постачальника природного газу окрім постачальника «останньої надії», про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Апелянтом протилежного не доведено. Крім того відповідачем не надано доказів складання актів приймання-передачі природного газу від інших постачальників, зокрема, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у спірний період.

Вищевказане спростовує доводи апелянта про наявність у нього іншого постачальника в період з 01.11.2021 по 30.11.2021.

Позивачем окрім основного боргу нараховані та пред`явлені до стягнення з відповідача пеня в розмірі 19 316,73 грн., 3% річних у сумі 5 965,47 грн. та інфляційні в розмірі 48 551,94 грн.

Відповідно до ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно з положеннями ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

У контексті положень ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)(ч.4 ст.231 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п.4.5 типового договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач прострочив строки оплати за типовим договором, Господарський суд Луганської області дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачапені в розмірі 19 316,73 грн. за період з 01.01.2022 по 30.06.2022, 3% річних у сумі 5 965,47 грн. за період з 01.01.2022 по 31.03.2023 та інфляційних у розмірі 48 551,94 грн. за період з січня 2022 по березень 2023.

Відповідач за змістом апеляційної скарги наголошує на тому, що при обрахуванні інфляційних позивач повинен був застосовувати індекси споживчих цін за категорією товару «природний газ» і, відповідно, сума нарахувань повинна бути «- 478,55 грн.». Судова колегія відхиляє ці доводи апелянта, оскільки відповідачем було порушене зобов`язання щодо оплати заборгованості, у той час як згідно з положеннями ст.625 ЦК України втрати від інфляції нараховуються незалежно від того, за які послуги чи товари виникла заборгованість. Як вірно зауважує позивач у відзиві на апеляційну скаргу, у розглядуваному випадку мова йде про загальний індекс інфляції, обрахований Державною службою статистики України за певний місяць і опублікований в газеті «Урядовий Кур`єр», який і був застосований позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач, разом з іншим, наголошує на тому, що починаючи з 24.02.2022 нарахування пені, інфляційних та 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання є необґрунтованим, оскільки Торгово-промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчила форс-мажорні обставини, що, у свою чергу, звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за типовим договором поставки природного газу постачальником «останньої надії».

Суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, як на доказ настання для відповідача форс-мажорних обставин, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України (далі - ТПП України), зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.14-1 названого Закону ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до п.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України №44(5) від 18.12.2014, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Отже, єдиним документом, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Аналогічна правова позиція підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Пунктом 6.1 Регламенту визначено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин (п.6.2 Регламенту).

З наведених норм убачається, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак, сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.

Лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається апелянт, адресований всім, кого це стосується, носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, у тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Водночас, лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". Такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (у розглядуваному випадку відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 29.06.2023 у справі №922/999/22.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі №906/540/22 зазначив, що лист ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність у нього форс-мажорних обставин.

При цьому судова колегія звертає увагу, що скаржником не надано жодних належних та допустимих у контексті норм ГПК України доказів, які б підтвердили наявність саме у ГУ ДПС у Луганській області форс-мажорних обставин, що стали причиною неможливості виконання зобов`язань за типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії». Тобто, апелянтом не доведено, що збройна агресія Російської Федерації проти України унеможливила виконання зобов`язань відповідача за типовим договором за даних умов здійснення господарської діяльності.

Крім того відповідно до умов п.п.10.1, 10.4 типового договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

У свою чергу, як вірно зазначено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачем на адресу позивача повідомлення про настання форс-мажорних обставин.

Разом з іншим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зобов`язання з оплати за поставлений газ у листопаді 2021 року виникли у відповідача ще до введення на території України воєнного стану.

За таких обставин Східний апеляційний господарський суд не приймає посилання скаржника на наявність форс-мажорних обставин як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Слід зазначити, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Луганської області.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 17.07.2023 у справі №913/179/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.10.2023.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка