ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2023 року м. Дніпро Справа № 904/354/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Бородкін Д.І. - адвокат

від відповідача: Биструшкін О.С. - адвокат

від ВДВС: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Корпорації "УКРТРАНСБУД"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023 р.

( суддя Манько Г.В., м. Дніпро ),

прийнятої за результатами розгляду

подання державного виконавця

Другого правобережного відділу державної виконавчої служби

у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра

Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції

( м. Одеса )

у справі

за позовом

Корпорація "УКРТРАНСБУД"

до

Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут"

про стягнення 1 434 585 грн. 99 коп.

за участю:

Другого правобережного відділу державної виконавчої служби

у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра

Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції

( м. Одеса )

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Корпорація "УКРТРАНСБУД" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" суму боргу, у розмірі 1 300 000 грн. за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 07/02-19 від 07.02.2019 р., інфляційних втрат 80 470 грн. 92 коп., 3 % річних 54 115 грн. 07 коп.

Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 р. затверджено мирову угоду по справі № 904/354/21 та закрито провадження у справі.

Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з поданням про забезпечення виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/354/21 від 16.03.2021 р. шляхом прийняття ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Боржника - директора ДП "Дніпровський проектний інститут" - Легези Дмитра Костянтиновича до виконання ним зобов`язання за виконавчим провадженням № 67879201.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023 р. у справі відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Корпорація "УКРТРАНСБУД" звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ).

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи і, як наслідок, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи.

При цьому Скаржник зазначає, що матеріали виконавчого провадження містять докази, які вичерпно підтверджують те, що Державним виконавцем вчинялись усі необхідні дії для примусового виконання Боржником ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/354/21 від 16.03.2021 р., а також доведено належними засобами доказування факт ухилення Боржника від виконання виконавчого провадження. Наведене свідчить про необхідність застосувати до керівника Боржника такої міри примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки без застосування до керівника засобів впливу, виконання рішення суду є неможливим.

Скаржник наголошує на тому, що місцевим господарським судом не було з`ясовано обставин, що Державним виконавцем вичерпано всі засоби щодо розшуку коштів та майна Боржника, на які може бути звернено стягнення.

Водночас, на думку Скаржника, відмовивши у задоволенні подання Державного виконавця, Суд першої інстанції фактично позбавив виконавця можливості використати ефективний правомірний засіб впливу на недобросовісного Боржника.

Скаржник вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Боржника - по виконавчому провадженню № 67879201 спонукатиме Боржника виконати свої зобов`язання за виконавчим провадження або віднайти шляхи врегулювання боргового зобов`язання зі Стягувачем.

На переконання Скаржника докази, додані до апеляційної скарги не могли бути подані Скаржником під час розгляду Подання Державного виконавця в Суді першої інстанції у зв`язку з тим, що ні Стягувач, ні його Представник не були проінформовані про розгляд Подання Державного виконавця у судовому засіданні, адже у відповідності до ч. 4 ст. 337 ГПК України суд розглядає такс Подання негайно, без повідомлення сторін. Відтак, зважаючи на об`єктивні обставини, що не залежали від Стягувана, згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, додані до цієї апеляційної скарги, мають бути прийняті Судом.

Також, Відповідачем понесено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн. та на правову допомогу за представництво інтересів в суді апеляційної інстанції в розмірі 9 500,00 грн..

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Дармін М.О., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2023 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/354/21. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Корпорації "УКРТРАНСБУД" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023 р. у справі № 904/354/21 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

06.09.2023 р. матеріали справи № 904/354/21 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 17.10.2023 р..

Від представника Корпорації "УКРТРАНСБУД" - адвоката Бордкіна Дмитра Івановича, надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon".

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.09.2023 р., у зв`язку з відпусткою судді Березкіної О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для вирішення питання про призначення справи до розгляду в режимі відеоконференції, тощо визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.09.2023 р., судове засідання у справі № 904/354/21, призначене на 17.10.2023 р. вирішено провести з представником Корпорації "УКРТРАНСБУД", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.10.2023р., у зв`язку з вирішенням питання про призначення справи до розгляду в режимі відеоконференції, на виконання пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, для дотримання принципу незмінності колегії суддів при розгляді справи здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/354/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Дармін М.О., Березкіна О.В..

Розпорядженням керівника апарату суду від 16.10.2023р., у зв`язку з припиненням повноважень судді Березкіної О.В., відповідно до ст. 123 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/354/21, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Дарміна М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2023р.судовою колегією у визначеному складі прийнято справу №904/354/21 до свого провадження.

Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомленив належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У судовому засіданні 17.10.2023 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Корпорація "УКРТРАНСБУД" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Дніпровський проектний інститут" суму боргу у розмірі 1 300 000 грн. за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 07/02-19 від 07.02.2019 р., інфляційних втрат 80 470 грн. 92 коп., 3 % річних 54 115 грн. 07 коп.

Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 р. затверджено мирову угоду по справі № 904/354/21 та закрито провадження у справі.

Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з поданням про забезпечення виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/354/21 від 16.03.2021 р. шляхом прийняття ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Боржника - директора ДП "Дніпровський проектний інститут" - Легези Дмитра Костянтиновича до виконання ним зобов`язання за виконавчим провадженням № 67879201.

В обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець зазначає, що боржником не виконано ухвалу суду, а боржник фактично ухиляється від виконання покладених на нього рішення суду зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023 р. у справі відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Судове рішення мотивоване тим, що наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження Боржника у праві виїзду за кордон. Проте, державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення Боржника від виконання рішення суду. Задоволення подання можливе лише за умови доведеності ухилення Боржника від виконання зобов`язання. Сам факт наявності невиконаного рішення суду Боржником чи факт перетинання державного кордону не є підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій Боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Щодо додаткових доказів доданих Скаржником до апеляційної скарги ( матеріали виконавчого провадження ) слід зазначити про таке.

Враховуючи, що учасник судового процесу додав вказаний документальний доказ під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваної ухвали таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює апелянтові більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані Апелянтом під час апеляційного перегляду копії матеріалів виконавчого провадження, які були в наявності у Заявника і не були надані ним суду першої інстанції без поважних причин, як додатковий доказ колегією суддів не приймаються.

Щодо подання Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) до Господарського суду Дніпропетровської області про забезпечення виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/354/21 від 16.03.2021 р. шляхом прийняття ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Боржника - директора ДП "Дніпровський проектний інститут" - Легези Дмитра Костянтиновича до виконання ним зобов`язання за виконавчим провадженням № 67879201, слід зазначити наступне.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Дана норма встановлює право виконавця на звернення до суду.

Ст. 337 ГПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

При цьому Касаційний господарський суд у постанові ВС від 19.08.2020 р. у справі № 910/8130/17, звертає увагу на те, що Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак, якщо спеціальною нормою права ( пунктом 19 частини третьої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ) передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду фізичної особи - боржника за межі України є винятковим заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно, для застосування такого заходу щодо боржника суд має отримати докази застосування виконавцем усіх можливих загальних заходів примусового виконання рішення, визначених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», та встановити факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначається в листі Верховного Суду України від 01.02.2013 р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», однією з підстав для відмови у задоволенні подань, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

За змістом ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право на привід боржника у разі його нез`явлення на виклик, накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності.

Отже, неявка боржника на виклики державного виконавця та ненадання відомостей про доходи юридичної особи не є підставою для застосування до керівника юридичної особи такого виключного заходу, як обмеження виїзду за кордон керівника цього підприємства.

Свідоме небажання боржника виконати рішення суду не є тотожним поняттю неможливості його виконання за відсутності майна та коштів.

Поняття ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність ) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості ( наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Статтями 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують накладення державним виконавцем штрафів на боржника, звернення до правоохоронних органів з відповідними поданнями тощо.

З матеріалів справи не слідує, що керівник боржника свідомо вчиняє діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку юридичної особи у виконавчому провадженні, і що виконати цей обов`язок у юридичної особи є всі реальні можливості.

Отже, як слушно зазначив суд першої інстанції - фактичні обставини справи в сукупності свідчать про те, що державним виконавцем не надано жодних доказів на які він посилається у поданні, та належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого ухилення Боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, зокрема: доказів умисного нез`явлення на виклик виконавця, приховування доходів, коштів та майна, на які можна звернути стягнення, незаконного їх відчуження.

Крім того, у поданні не зазначено, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи боржника реально забезпечить судових рішень, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом санкції/покарання за невиконання боржником рішення, а має на меті саме забезпечення виконання судових рішень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні подання державного виконавця Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування ухвали місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Позивача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

13. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Корпорації "УКРТРАНСБУД" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2023р. у справі № 904/354/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.10.2023 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус