ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3691/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Чус О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники учасників провадження:

від позивача: Скляр Н.М., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: Трофименко Ю.В., адвокат (поза межами суду);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 (суддя Красота О.І., повний текст якого підписаний 06.07.2023) у справі №904/3691/22

за позовом Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулася Криворізька міська рада з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс" про стягнення 353 515,46 грн. за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :03:001:0002, за період з 01.10.2019 до 31.12.2021.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки, оскільки набув право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, та після закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки від 02.10.2007 продовжує користуватись цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Відповідач за рахунок Позивача зберіг кошти, які мав сплатити за користування земельною ділянкою на рівні орендної плати за період з 01.10.2019 до 31.12.2021.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 у справі №904/3691/22 позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс" на користь Криворізької міської ради кошти у розмірі 341 111,45 грн. та 5 116,67 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Форс", в якій, з посиланням на невідповідність застосування при його винесенні норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що:

- судом порушено строк розгляду справи;

- договір оренди земельної ділянки, який Криворізька міська рада вважає таким, що припинив свою дію, є дійсним, що вбачається з висновків суду апеляційної інстанції, викладених в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 14.03.2023 у справі №904/105/20, отже, будь-які нарахування зобов`язань позивачем всупереч його умовам є незаконними;

- між Криворізькою міською радою та ТОВ «Форс» на момент укладання договору оренди земельної ділянки від 02.10.2007 №83 було досягнуто домовленостей за однією з істотних умов договору - орендною платою за користування земельною ділянкою та платою за її фактичне використання по закінченню дії договору в разі не вчинення сторонами дій, пов`язаних з поверненням земельної ділянки з оренди ( п.21 договору оренди земельної ділянки від 02.10.2007 №83);

- суд першої інстанції невірно встановивши стан правовідносин між сторонами, вважаючи, що відповідач використовує земельну ділянку як фактичний землекористувач, помилково визнав безпідставне збереження коштів, які начебто ТОВ «Форс» мало сплатити на користь Криворізької міської ради у спірний період і не маючи жодних правових підстав за цих обставин, застосував при розгляді та вирішенні спору норму ст.1212 Цивільного кодексу України, а також правові позиції Верховного Суду, які застосовуються виключно за умови, що судом правомірно встановлено фактичне використання земельної ділянки, що не мало місце у даних відносинах; позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права;

- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки даним податкового органу України, згідно яких у відповідача відсутня заборгованість зі сплати за землю в період, протягом якого у справі №904/3691/22 було заявлено позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Зазначає про те, що 07.11.2012 строк дії укладеного між сторонами Договору оренди земельної ділянки припинився, що підтверджуються офіційними відомостями з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що містяться у витязі від 09.07.2019 №НВ-019, за якими ТОВ «ФОРС» 07.11.2007 здійснив державну реєстрацію права оренди строком на 5 років.

Положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 ЦК України.

Посилання Відповідача на судові справи №32/146-10, №5005/2311/2011 є безпідставними, адже в них підставою звернення до суду був Договір оренди земельної ділянки.

Відсутність заборгованості по узгодженим грошовим зобов`язанням із плати за землю ще не дає підстав вважати належним виконанням Відповідачем грошових зобов`язань, адже розмір сум податкового та/або грошового зобов`язання, що визначається ним самостійно в податковій декларації, є суто суб`єктивним та у даному конкретному спорі свідчить про неправильне обчислення (заниження) суми зобов`язання зі сплати за фактичне використання спірної земельної ділянки.

Під час розгляду даної справи відповідачем не надано контррозрахунок, який би надав можливість визначити порядок здійснення ним розрахунку плати за землю.

Криворізькою міською радо на підтвердження розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки наданий належний доказ - витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.09.2016 №18-404-99.16-6790/2-16.

При цьому, надана відповідачем інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку не підлягає врахуванню під час вирішення спору з огляду на те, що, по-перше, вона не є належним доказом на обґрунтування оцінки землі, а, по-друге, вона буда отримана 17.11.2022 під час дії на території міста Кривого Рогу вже іншої, ніж у спірний період, технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, затвердженої рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 №523, та введеної в дію з 01.01.2022.

Натомість, під час вирішення даного спору врахуванню підлягає діюче протягом спірного періоду рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 №3728, яке набрало чинності 01.01.2016 та діяло до 31.12.2021, та яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, та на підставі якого територіальними органами Держгеокадастру видавались відповідні витяги.

У додаткових поясненнях відповідач вказує, що необхідність застосування до спірних правовідносин рішень судових органів України, як апеляційної, так і касаційної інстанції, прийнятих за результатами розгляду справи №904/105/20 підтверджується тим, що Криворізька міська рада, як позивач у справі №904/3691/22, обгрунтовуючи свої доводи щодо стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою вважала, що ці кошти знаходяться у відповідача без належної правової підстави і мають бути стягнуті з підстав фактичного, на думку Криворізької міської ради, користування земельною ділянкою.

Рішення у справі №904/105/20 Господарським судом Дніпропетровської області на підставі досліджених у справі доказах було прийнято Господарським судом Дніпропетровської області 05.10.2022, тобто протягом спірного періоду у данній справі, і перегляд судового рішення здійснено судом апеляційної інстанції 14.03.2023 шляхом прийняття відповідної постанови про скасування рішення суду першої інстанції і прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновок суду, що договір оренди земельної ділянки не припинив свою дію чітко вказує на те, що в спірний період він існував й існує до цього часу.

Протягом періоду 2012-2019 р.р. Криворізькою міською радою вчинялись дії по прийняттю відповідних рішень щодо використання земельної ділянки і жодним чином не порушувались питання, що ТОВ «Форс», як користувач земельної ділянки, втратив таке право.

Починаючи з грудня 2019 року Криворізька міська рада намагалась змінити стан правовідносин.

Суд першої інстанції, досліджуючи обставини пов`язані з виникненням спірних правовідносин, не зважаючи на доводи ТОВ «Форс» про те, що умовами договору оренди земельної ділянки передбачено порядок сплати коштів за користування земельною ділянкою в розмірі орендної плати за землю, який зазначено в розділі «Орендна плата» згідно п.21 Договору оренди земельної ділянки, не надав належної правової оцінки цим обставинам, які виключали задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача коштів, як безпідставно збережених за рахунок позивача.

Зазначені обставини є суттєвими, так як свідчать про те, що сторони договору передбачили умови за якими орендар після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, до повернення її за актом приймання - передачі (повернення) орендодавцю, сплачує Криворізькій міській раді плату за землю в розмірі, яка відповідає умовам договору оренди земельної ділянки, які були повністю виконані відповідачем згідно данних податкового органу України, за матеріалами справи.

Існування між сторонами договору оренди земельної ділянки виключає підставу, на якій ґрунтувались позовні вимоги позивача та правомірність застосування до спірних правовідносин ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту позовної заяви позивачем у даній справі одночасно зазначено про фактичне користування відповідачем у спірний період земельною ділянкою без належної правової підстави, не повернення предмету оренди - земельної ділянки її власнику, і при цьому обґрунтування підстав звернення до суду здійснено відповідно до умов договору оренди, який, на думку позивача, припинив свою дію і жодним чином не застосовані ті норми законодавства України, які визначають правові підстави для заявлення позову, в разі якщо особа вважає, що її права були порушені фактичним користувачем земельної ділянки на отримання доходу від використання земельної ділянки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 26.07.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/3691/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

02.08.2023 матеріали справи №904/3691/22 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.08.2023 (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Дармін М.О., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 у справі № 904/3691/22; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 03.10.2023.

29.09.2023 розпорядженням керівника апарату суду, у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О., відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/3691/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2023 справу №904/3691/22 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Чус О.В., Верхогляд Т.А.

В судовому засіданні 03.10.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

02.10.2007 між Криворізькою міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форс" (Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки (далі Договір).

Згідно пунктів 1-3 Договору, Орендодавець на підставі рішення міської ради від 29.08.2007 № 1710 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення автостоянки, яка знаходиться на мікрорайоні Східний-3 у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу. В оренду передається земельна ділянка площею 0,5978 га. Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0002 (п. 3 Договору).

Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку Договору Орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов Договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (п. 5 Договору).

Пунктом 15 Договору сторони погодила, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення автостоянки.

Відповідно до п. 17 Договору передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у п`ятиденний термін після державної реєстрації Договору за актом її приймання-передачі.

Після припинення дії Договору Орендар у 10-денний термін повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду ( п.18 Договору).

Повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі (повернення) ( п.19Договору).

Відповідно до п. 21 Договору, неповернення земельної ділянки не звільняє Орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом "Орендна плата" договору. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки.

Згідно п. 33 Договору Орендар зобов`язаний, зокрема по закінченню терміну оренди, припиненню чи розірванню Договору оренди звільнити в 10-денний термін ділянку, привести її в належний стан та повернути Орендодавцю з оформленням акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки.

Відповідно до п 37 Договору, дія Договору припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації ( п. 45 Договору).

Договір зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.11.2007 за № 83.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.07.2019 № НВ-019, земельна ділянка площею 0,5978 га з кадастровим номером :03:001:0002, яка розташована у мікрорайоні Східний-3 у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, є сформованою з 07.11.2007, цільове призначення: 1.11.3 Для розміщення автостоянки; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; форма власності: комунальна власність.

Акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду матеріали справи не містять.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 285514300, сформованою 18.11.2021, на вул. Лісового, 46 у м. Кривому Розі знаходиться об`єкт нерухомого майна автостоянка, об`єкт житлової нерухомості - ні (реєстраційний номер 110), власником якого є Відповідач, форма власності: приватна, частка власності: 1/1.

Відповідно до Акту № 1 від 21.04.1997 робочою комісією була прийнята в експлуатацію закінчена будівля тимчасової автостоянки на мікрорайоні "Східний-3" на 100-150 місць.

Реєстраційним посвідченням Криворізьке бюро технічної інвентаризації посвідчило, що автостоянка на вул. Лісового у Довгинцівському районі міста Кривого Рогу зареєстрована за Відповідачем на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів від 13.11.1996 № 529 та акту прийому в експлуатацію від 21.04.1997, про що записано в реєстровій книзі № 5 Н, сторінка № 181, запис № 1681, 01.04.1998.

Крім того, за довідкою від 10.01.2018 № 36813-ю, виданою Відповідачу, КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" повідомило, що відповідно до даних реєстраційної книги станом на 31.12.2012 автостоянка, розташована у м. Кривому Розі на вул. Лісового, зареєстрована 01.04.1998 за Відповідачем.

27.06.2018 рішенням Криворізької міської ради № 2815 створено Департамент регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради на базі управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради, до якого перейшли всі права та обов`язки управління.

Самоврядний контроль за використанням та охороною земель комунальної власності на території міста Кривого Рогу з станом на 17.12.2019 здійснювався посадовими особами Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради та виконкомів районних у місті рад.

17.12.2019 представниками відділу моніторингу землекористування управління земельних відносин Департаменту регулювання містобудівної діяльності земельних відносин виконкому міської ради було проведено обстеження спірної земельної ділянки та встановлено, що вона використовується під розміщення автостоянки та двоповерхової споруди КПП з аншлагом автостоянка "ФОРС". Земельна ділянка огороджена металевим парканом. Межі відповідають плану встановлених меж. Санітарний план задовільний.

30.06.2020 Департамент регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин, розглянувши заяву Відповідача за № від 05.06.2020 щодо внесення зміни в адресу об`єкта нерухомого майна (автостоянка, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0002 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Лісового) та наданий пакет документів, наказом № 195-А упорядкував адресу цього об`єкту: Україна, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Лісового, будинок 46.

09.07.2020 автостоянка, розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 46, була внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 10.

За інформацією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за № 44890/5/04-36-04-09-09 від 23.12.2021 та за № 25096/5/04-36-04-12-14 від 18.10.2022 Відповідач за користування земельною ділянкою протягом спірного періоду декларував та сплачував плату за землю у розмірі 6 202,03 грн. замість 18 606,08 грн.

Рішенням Криворізької міської ради від 24.06.2015 № 3728, яке набрало чинності 01.01.2016 та діяло до 31.12.2021, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, яка у тому числі містить середню (базову) вартість 1 кв.м земель міста станом на 01.01.2014 у розмірі 270,60 грн.

Рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2018 № 2816 встановлено, у т.ч. ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю в залежності від цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 (додаток 1 до рішення), та яке набрало чинності з 01.01.2019.

26.06.2019 Криворізькою міською радою прийнято рішення № 3897 "Про встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку на території м. Кривого Рогу у 2020 році", яке набрало чинності з 01.01.2020 та в якому ставка орендної плати для тієї ж секції 03.10 встановлена у розмірі 0,9% від нормативної грошової оцінки земель міста (рядок 03.10 в додатку 2 до рішення № 3897 від 26.06.2019).

Рішенням Криворізької міської ради від 30.06.2020 № 4799 встановлено ставки плати за землю та пільги із земельного податку на території м. Кривого Рогу на 2021 рік, яке набрало чинності з 01.01.2021 та в якому ставка орендної плати для тієї ж секції 03.10 залишилась незмінною 0,9% від нормативної грошової оцінки земель міста (рядок 03.10 в додатку 2 до рішення № 4799 від 30.06.2020).

За даними витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 19.09.2016 № 18-404-99.16-6790/2-16, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0002 віднесена до секції 1.11.3 для розміщення автостоянки, що відповідає розміру орендної плати 0,9% від нормативної грошової оцінки земель міста ( рядок 03.10 в додатку 2 до рішення № 3897 від 26.06.2019).

За розрахунком позивача відповідачем за період з 01.10.2019 до 31.12.2021 збережено без достатньої правової підстави кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0002 у сумі 341 111,45 грн.

Позивач вважає, що відповідач - фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0002, який без достатньої правової підстави за рахунок Криворізької міської ради зберіг у себе кошти та мав заплатити їх за користування нею нарівні орендної плати за період з 01.10.2019 до 31.12.2021, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Причиною виникнення спору є те, що відповідач після закінчення строку дії Договору (07.11.2012) не повернув земельну ділянку та фактично продовжує використовувати її без правовстановлюючих документів, що призвело до недоотримання місцевим бюджетом коштів.

Задовольняючи позовні вимоги господарський суд виходив із того, що відповідач, як фактичний користувач спірної земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно частини першої статті 2 Господарського процесуального кодекс України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16. Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц та від 01.04.2020 у справі №610/1030/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17 та від 02.02.2021 у справі №925/642/19.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, несплачених останнім за користування зазначеною земельною ділянкою у період з 01.10.2019 до 31.12.2021 під час припинення дії договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У статтях 122, 123, 124 Земельного кодексу України зазначено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно частини 1 статті 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Частинами 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 Земельного кодексу України).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику (постанова Верховного Суду від 27.09.2022 у справі № 922/423/19, від 20.09.2022 у справі № 922/3684/20, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).

З аналізу глави 15, статей 120, 125, 206 Земельного кодексу України, ст.1212 Цивільного кодексу України вбачається, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташовано цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (подібний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17).

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17).

З огляду на викладене, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Згідно правової позиції Верховного Суду, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташовано необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, постанови Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 09.02.2021 у справі №922/3617/19, від 16.08.22 у справі № 922/2095/21).

Таким чином, встановлення саме вказаних вище обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.

Відповідно до частини першої ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.07.2019 № НВ-019, земельна ділянка площею 0,5978 га, яка розташована у мікрорайоні Східний-3 у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу присвоєно кадастровий номер :03:001:0002 та відомості про неї зареєстровано у Державному земельному кадастрі 07.11.2007.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 285514300, сформованою 18.11.2021, на вул. Лісового, 46 у м. Кривому Розі знаходиться об`єкт нерухомого майна автостоянка, об`єкт житлової нерухомості - ні (реєстраційний номер 110), власником якого є відповідач, форма власності: приватна, частка власності: 1/1.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідач як власник нерухомого майна у спірний період з 01.10.2019 до 31.12.2021 користувався земельною ділянкою, на якій це майно розташоване, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки. Для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

У підпункті 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що річна сума орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Щодо розміру позовних вимог, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що основою для її визначення для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель.

За приписами частини 4 статті 5, абзацу 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру, зокрема, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (ч.1 ст.15 Закону України Про оцінку земель).

Статтею 18 Закону України Про оцінку земель встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Відповідно до частини другої статті 20 і частини третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Положення Податкового кодексу України і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір заявлених позовних вимог грунтується на витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0002, з урахуванням ставки орендної плати 0,9 % від нормативно грошової оцінки земель міста від нормативної грошової оцінки земель м.Кривого Рогу, розмір якої визначений відповідними рішеннями Криворізької міської ради №3897 від 26.06.2019 та №4799 від 30.06.2020. Відповідно до цього витягу спірна земельна ділянка зареєстрована за категорією 03.10; цільове призначення земельної ділянки - 1.11.3 для розміщення автостоянки; нормативно грошова оцінка земельної ділянки складає 24 808 102,20 грн. (23 403 870,00 грн. (нормативна грошова оцінка станом на 19.09.2016) х 1,06 (коефіцієнт індексації за 2016 рік).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, а також користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Форс" у період з 01.10.2019 до 31.12.20 без достатніх на те правових підстав сформованою земельною ділянкою, на якій розташована ця нерухомість, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 341 111,45 грн.

В апеляційній скарзі, відповідач посилається на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.03.2014 у справі №904/105/20 яка, як зазначає скаржник, містить встановлену обставину існування між сторонами договірних правовідносин щодо спірної земельної ділянки у заявлений період з 01.10.2019 до 31.12.2021.

Апеляційний господарський суд не погоджується з таким твердженням заявника апеляційної скарги, оскільки вищезазначеною постановою встановлено, що укладений строком на 5 років, на підставі рішення Криворізької міської ради від 29.08.2007 № 1710, договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0002 продовжив свою дію згідно рішення Криворізькдї міськдї ради № 1427 ще на 5 років до 07.11.2012, а Додатковою угодою - до07.11.2017.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про наявність між сторонами договірних відносин у період з 01.10.2019 по 31.12.2021, що виключає, на його думку, застосування ст.1212 Цивільного кодексу України.

Так, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі").

Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (ч.1 ст.31 Закону України Про оренду землі).

Аналогічні положення про те, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, містить п.37 договору оренди земельної ділянки від 02.10.2007.

За приписами ч.6 ст.33 Закону України Про оренду землі у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (частина 8 статті 33 Закону України Про оренду землі).

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина 11 статті 33 Закону України Про оренду землі).

Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 Земельного кодексу України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», є автоматичною пролонгацією орендних правовідносин.

Оскільки відповідачем не надано доказів укладення додаткової угоди про продовження терміну договору оренди землі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у період з 01.10.2019 по 31.12.2021 між позивачем та відповідачем не існувало договірних правовідносин стосовно користування останнім спірною земельною ділянкою.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника про те, що господарським судом порушено строк розгляду справи, оскільки це не є підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 у справі №904/3691/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 у справі №904/3691/23 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Форс" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.10.2023.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус

Суддя Т.А. Верхогляд