ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" жовтня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/856/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання Черновою В.О.

та за участю: пр-ки АТ "Укрексімбанк" - Головіна О.І. (в режимі вкз, за дов.), Гижко О.Л. (в режимі вкз, дов. від 03.02.23, свідоцтво серії ЗР №21/1779 від 08.12.2018),

розпорядник майна - Різник О.Ю. (в режимі вкз, свідоцтво №1939 від 08.01.20)

пр-к боржника - Богомазов П.С. (в режимі вкз, ордер серії АА №1285469 від 16.03.23),

розглянувши заяву ГУ ДПС у місті Києві як відокремлений підрозділ ДПС України з грошовими вимогами до боржника по справі

за заявою Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"
про визнання банкрутом Багатопрофільне підприємство «Солідарність» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА.

Ухвалою суду від 28.03.2023 в підготовчому засіданні, господарський суд відкрив провадження у справі про банкрутство Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, здійснив оприлюднення оголошення про відкриття справи про банкрутство на веб-сайті Судової влади України (ВГСУ), призначив розпорядником майна арбітражного керуючого Різник О.Ю., зобов`язав розпорядника майна надати суду відомості про результат розгляду вимог кредиторів, встановив строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника та призначив дату проведення попереднього засідання суду.

Оголошення про відкриття справи про банкрутство БП "Солідарність" у формі ТОВ було опубліковано 29.03.2023 за № 70292.

28.04.2023 (вх.№ 10615) до господарського суду з заявою з грошовими вимогами до боржника звернувся кредитор Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України у розмірі на загальну суму 2304905,24 грн, що виникли в зв`язку з несплатою боржником узгодженого грошового зобов`язання з орендної плати за землю на підставі податкових повідомлень - рішень та складається з суми основного боргу у розмірі 727869,32 грн, штрафної санкції - 4080,00 грн та залишку несплаченої пені у розмірі 1 572 955,92 грн.

Розпорядником майна у письмовому повідомленні про розгляд вимог кредитора Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України визнано частково у розмірі основного боргу 727 869,32 грн та суми штрафної санкції - 4080,00 грн. В залишку несплаченої пені у розмірі 1 572 955,92 грн розпорядник майна вимоги не визнає, посилаючить на те, що пеня кредитором була нарахована за період, починаючи із 15.09.2015, 25.11.2015, 30.12.2015, 29.01.2016, 29.02.2016, 30.03.2016, 30.04.2016, 15.07.2016. Отже, 1095 днів для нарахування пені закінчилися до зупинення перебігу строків давності для її заявлення, а з 01.03.2020 пеня не може бути нарахована, враховуючи приписи п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Присутній у судовому засіданні представник АТ "Укрексімбанк" підтримує правову позицію розпорядника майна щодо часткового визнання вимог кредитора ДПС.

Присутній в судовому засіданні представник боржника не визнає вимоги кредитора, оскільки вони не є обгрунтованими та не підтверджені поданими кредитором суду документами.

Кредитор в судове засідання не з`явився, поважні причини суду не надав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, згідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Судом встановлено, що всіх учасників справи (кредитора, боржника та розпорядника майна) було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином та заздалегідь, розгляд заяви кредитора в попередньому засіданні був призначений до розгляду в судовому засіданні ухвалою від 05.09.2023, тобто всі учасники даного судового процесу мали достатньо часу та можливість скористатить своїм правом, ознайомитись з матеріалами справи, надати суду заперечення або пояснення та бути присутнім в судовому засіданні. Проте, кредитор цим правом не скористався.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви грошових вимог Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України до боржника, вислухавши пояснення розпорядника майна, представника кредитора-банку та боржника, надані суду до заяви кредитора документи, суд зазначає наступне.

Щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

У ч.1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ч. 3 ст. 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (ч.6 ст. 45 КУзПБ).

Крім того, суд у цій справі враховує усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, за якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів на підставі поданих заявниками доказів існування та обґрунтованості цих вимог (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Наведені правові висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ та втратою чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки КУзПБ (статті 45-47) містить подібне в цій частині правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Щодо підвищеного стандарту доказування кредиторських вимог у справах про банкрутство.

Суд у справі про банкрутство розглядає заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредитора здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредитора у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч.1 статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

Також суд зазначає, що у справах про банкрутство існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, яка полягає серед іншого, що господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження документів (накладних, актів тощо), які надані кредитором в підтвердження його грошових вимог до боржника.( Відповідні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19). Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019 ).

Отже, законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено само на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

В зв`язку з чим надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Отже, комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство у попередньому засіданні.

ВИСНОВОК СУДУ.

Як було зазначено раніше, 28.04.2023 (вх.№ 10615) до господарського суду з заявою з грошовими вимогами до боржника звернувся кредитор Головне управління ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України на загальну суму 2304905,24 грн, що виникли в зв`язку з несплатою боржником узгодженого грошового зобов`язання з орендної плати за землю на підставі податкових повідомлень - рішень та складається з суми основного боргу у розмірі 727869,32 грн, штрафної санкції - 4080,00 грн та залишку несплаченої пені у розмірі 1572955,92 грн.

Оцінюючи доводи кредитора та боржника, розглянувши письмові заперечення розпорядника майна на вимоги кредитора, що підтримані представником кредитора банку, суд вважає за необхідне відзначити таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Суд зазначає, що розгляд та визнання грошових вимог контролюючих (податкових) органів у процедурах банкрутства здійснюється з врахуванням особливостей виникнення (припинення) податкових зобов`язань боржника згідно з вимогами ПК України, які є спеціальними нормами права, що регулюють ці питання, якщо такі зобов`язання виникають до моменту порушення справи про банкрутство (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 922/1775/19, від 02.11.2021 у справі № 917/399/15, від 01.06.2022 у справі № 927/104/21 та інших)

Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений Податковим Кодексом України. (далі - ПКУ). Так, положеннями пунктів 1.1 та 1.3 статті 1 ПКУ унормовано, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Проте питання погашення податкового боргу з осіб, на яких поширюються процедури, визначені Кодексом з процедур банкрутства, регулюються цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Суд зазначає, що Постановою Окружного адміністраттивного суду м. Києва від 13.03.2017р. у справі № 826/19577/16, яка набрала законної сили, з боржника Багатопрофільного підприємства «Солідарність» у формі товариства з обмеженою відповідальністю було стягнуто на користь кредитора податковий борг у розмірі 757114 грн.66 коп. Вказаний податковий борг виник у з`вязку їз несплатою боржником грошового зобов`язання за податкової декларацією з орендної плати за землю за 2015р. та грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатом перевірок в податкових повідомленях-рішеннях від 16.07.2014 за № 1, від 27.02.2015 за № , від 09.12.2015 за № 1, від 21.06.2016 за № .

На час розгляду грошових вимог борг боржника за основним зобов`язанням складає 727 869,32 грн та штрафної санкції - 4080,00 грн.

Проте, суд зазначає, що наданий кредитором до заяви з грошовими вимогами детальний розрахунок суми заборгованості боржника не визначає наявність повної суми боргу за штрафною санкцією та підтверджує лише суму боргу за штрафною санкцією у розмірі 1020 грн, яка виникла на підставі повідомлення-рішення від 21.06.2016 за № , що кореспондується з описовою частиною Постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.03.2017р. у справі № 826/19577/16, яка набрала законної сили, де зазначено теж саме повідомлення-рішення.

Разом з тим, посилання кредитора у детальному розрахунку боргу на повідомлення-рішення за № від 10.08.2015 на суму 2040 грн не може бути прийняте до уваги судом, оскільки це податкове повідомлення не додано кредитором до заяви з грошовими вимогами. Крім того, надане до заяви кредитора копія податкового повідомлення-рішення за № 0 від 13.06.2020 на суму 1020 грн не може бути прийнято до уваги судом, оскільки ця копія не була засвідчена кредитором у відповідності до вимог ст.80 ГПК України і як наслідок не може вважатися належним та достовірним доказом згідно вимог ст.ст.76-79 ГПК України.

Щодо суми нарахованої кредитором пені у розмірі 1 572 955,92 грн, суд звертає увагу, що пенею є сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених Податковим кодексом України або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

Згідно з пунктом 31.1 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

ПК України у пункті 129.1 статті 129 диференціює момент з якого починається розрахунок пені в залежності від обставин виникнення податкового зобов`язання: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки (підпункт 129.1.1); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок (підпункт 129.1.2); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу (підпункт 129.1.3).

Так, за змістом пункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається, при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Передумовою нарахування пені з підстав, передбачених пунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, є несплата платником податків у встановлені законом строки суми узгодженого податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки.

На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день (пункт 129.4 статті 129 ПК України).

Суд акцентує, що з 01.01.2021 набули чинності зміни до статті 129 ПК України, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" № 466-IX від 16.01.2020, якими доповнено цю статтю пунктом 129.9, що визначає перелік випадків коли пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню, до яких віднесено, зокрема, закінчення 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків (підпункт 129.9.1).

Аналіз наведених вище приписів законодавства дає підстави для висновку, що грошові вимоги у сумі нарахованої контролюючим органом пені можуть бути заявлені до боржника у справі про банкрутство до їх анулювання в силу закону відповідно до пункту 129.9 статті 129 ПК України, отже до спливу 1095 дня, що настає за днем, коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків.

Зазначене кореспондується із положеннями пунктів 101.1, 101.2 статті 101, пункту 102.4 статті 102 ПК України щодо застосування спеціального строку давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу (1095 календарних днів з дня його виникнення) і його списання, як безнадійного, у разі спливу вказаного строку. Вказане підтверджено висновками щодо застосування цих норм, викладеними у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16, від 04.09.2018 у справі № 813/4430/16, від 19.09.2019 № 910/11620/18, від 24.10.2019 у справі № 906/665/17, 22.04.2021 у справі № 902/873/19, від 02.11.2021 у справі № 917/399/15, від 01.06.2022 у справі № 927/104/21.

Розглядаючи грошові вимоги контролюючого органу до боржника заявлені у розмірі пені, нарахованої на податкове зобов`язання, господарський суд зазначає, зокрема:

1) база нарахування пені (правові підстави виникнення податкового зобов`язання та момент його узгодження (у т. ч. з урахуванням результатів оскарження) була несплата боржником грошового зобов`язання за податковою декларацією з орендної плати за землю за 2015р. та грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатом проведеня перевірок у податкових повідомленях-рішеннях від 16.07.2014 за № 1, від 27.02.2015 за № , від 09.12.2015 за № 1, від 21.06.2016 за № . Всього у розмірі 727869,32 грн;

2) у контролюючого органу (кредитора) виникло право нараховувати пеню платнику податку (боржнику) у передбачений ПК України спосіб, починаючи із 15.09.2015;

3) період нарахування пені кредитором 15.09.2015, 25.11.2015, 30.12.2015, 29.01.2016, 29.02.2016, 30.03.2016, 30.04.2016, 15.07.2016.

4) заявлення кредитором вимог до боржника по пені у межах справи про банкрутство до настання строку/умов анулювання пені відповідно до підпункту 129.9 статті 129 ПК України створює правові підстави не дотримання кредитором 1095 денного строку з дня коли у контролюючого органу відповідно до цього Кодексу виникло право нарахувати пеню платнику податків. Тобто, 1095 днів для нарахування пені боржнику у кредитора закінчилися, що створює анулювання нарахованої суми пені у розмірі 1 572 955,92 грн відповідно до підпункту 129.9 статті 129 ПК України.

А крім того, п.52-1 підп.10 розділу ХХ ПК України було визначено, що протягом періоду з 01.03.2020р. по останій календарний день місяця, в якому завершується дія карантину, встановленому КМУ на всій території України з метою запобігання поширення на теріторії України коронавірусної хвороби, платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але несплачена пеня, за цей період підлягає списанню. Отже з 01.03.2020 пеня не може бути нарахована боржнику.

На підставі вищенаведеного, грошові вимоги ГУ ДПС м. Києва до боржника підлягають задоволенню частково на суму 728 889,32 грн, з якої 1020 грн штрафні санкції.

Керуючись ст. ст. 2, 45-47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 74, 79, 86, 234-235, 236 ГПК України, ГПК України,

УХВАЛИВ:

1.Грошові вимоги Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України до боржника визнати частково на суму 728 889,32 грн, з якої 1020 грн штрафні санкції.

2. В інший частині вимоги Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України до боржника - відхилити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвала підписана 10.10.2023.

Суддя Міньковський С.В.