ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Справа№ 910/3343/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

арбітражний керуючий Глеваський В.В. особисто

від ОСОБА_1 : Усачук О.І. згідно ордера

від АТ "Банк Кредит Дніпро": Сухая М.В. за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023

у справі №910/3343/22 (суддя Омельченко Л.В.)

за заявою Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенефіт Юніон"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22, зокрема, визнано кредиторами по відношенню до боржника - АТ "Банк Кредит Дніпро" на загальну суму 67 563 552,82 грн., з яких: 83 310,00 грн. - перша черга, 67 480 242,82 грн. - четверта черга; ТОВ "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на загальну суму 73 602,00 грн., з яких: 4 962,00 грн. - перша черга, 68 640,00 грн. - четверта черга; ОСОБА_1 на загальну суму 19791287,01 грн., з яких: 4 962,00 грн. - перша черга, 19 786 325,00 грн. - четверта черга. В решті частині грошових вимог до боржника - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, арбітражний керуючий Глеваський В.В. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зупинити дію оскаржуваної ухвали в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 ; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 у справі №910/3343/22 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні грошових вимог ОСОБА_1 повністю; судові витрати покласти на ОСОБА_1 ,

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 03.05.2023 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Глеваського В.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3343/22 за заявою АТ "Банк Кредит Дніпро" до ТОВ "Бенефіт Юніон" про банкрутство.

28.08.2023 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/3343/22/5155/2023 від 25.08.2023 витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2023 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Глеваського В.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22 залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі та неподанням доказів, які підтверджують відправлення копії цієї скарги і доданих до неї документів кредиторам, вимоги яких визнано оскаржуваною ухвалою, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Вищезазначену ухвалу суду направлено 04.09.2023 на електрону адресу скаржника у відповідності до ч.6 ст. 120 ГПК України.

13.09.2023 року, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання вимог ухвали від 31.08.2023 року надано докази сплати судового збору та докази, які підтверджують відправлення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів всім учасникам провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Глеваського В.В. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22, відмовлено у клопотанні про зупинення дії оскаржуваної ухвали, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.10.2023 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Скаржник та представник АТ "Банк Кредит Дніпро" в судовому засіданні 17.10.2023 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні грошових вимог ОСОБА_1 повністю.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

17.10.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у даній справі в оскаржуваній частині - частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення грошових вимог ОСОБА_1 до боржника, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бенефіт Юніон", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Глеваського В.В.

Згідно ч. 9 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, на офіційному веб-порталі судової влади України не пізніше наступного дня з дня постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі господарський суд оприлюднює повідомлення про відкриття провадження у справі боржника (офіційне оприлюднення).

Доступ до інформації про провадження у справах, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України, є вільним та безоплатним.

Повідомлення про відкриття стосовно ТОВ "Бенефіт Юніон" провадження у справі про банкрутство офіційно оприлюднено на веб-порталі судової влади України 01.06.2022 року за №68755.

Після публікації вказаного оголошення 01.07.2022 року (згідно відмітки на конверті) засобами поштового зв`язку, тобто в межах строку, встановленого ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до Господарського суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до ТОВ "Бенефіт Юніон" у розмірі 20 565 646,72 грн., з яких: 8 559 700,00 грн. основної заборгованості, 774 359,71 грн. пені, 9 919 871,51 грн. 150% річних та 1306753,50 грн. інфляційних втрат.

Вимоги ОСОБА_1 до боржника ґрунтуються на невиконанні останнім своїх зобов`язань за договором про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу.

На підтвердження заявлених вимог кредитором до заяви додано низку документів у копіях, зокрема: договір позики №2 про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 27.01.2021 року, заяву на переказ готівки від 29.01.2021 №TR.25604706.6757.9409 на суму 3 500 000,00 грн.; квитанцію від 29.01.2021 №3992-ВСМР-С6С2-МСА1 на суму 980 000,00 грн.; заяву на переказ готівки від 10.02.2021 №9409_1 на суму 3 300 000,00 грн.; квитанцію від 15.02.2021 №5В5В-8МВ1-ТА9Х-7ТАТ на суму 19 700,00 грн.; квитанцію від 13.05.2021 №Р327-СВ14-385Р-4КХС на суму 760 000,00 грн., вимогу від 17.09.2021; лист ТОВ "Бенефіт Юніон" від 23.12.2021, балансову довідку ТОВ "Бенефіт Юніон" від 23.12.2021 №1; фінансову звітність ТОВ "Бенефіт Юніон"; Акт звірки взаємних розрахунків.

Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Глеваський В.В. у повідомленні №20/07/22-6 від 20.07.2022 року про результати розгляду кредиторських вимог, викладених у заяві ОСОБА_1 , та у письмовому звіті про надсилання повідомлень про результати розгляду грошових вимог №21/07/22-1 від 21.07.2022 року грошові вимоги ОСОБА_1 не визнав, оскільки договір позики, на якому ґрунтуються вимоги, підписано зі сторони боржника директором ОСОБА_1 , що свідчить про наявність конфлікту інтересів, а також містить суперечливі тезиси щодо нарахування процентів. Крім того, за твердженням арбітражного керуючого, договір укладено на вкрай несприятливих економічних умовах для ТОВ "Бенефіт Юніон".

Водночас, боржник у наданому відзиві на заяву ОСОБА_1 заявлені вимоги визнав у повному обсязі та підтвердив наявність заборгованості.

За наслідками розгляду заявлених кредиторських вимог ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22, зокрема, визнано ОСОБА_1 кредитором боржника на загальну суму 19 791 287,01 грн., з яких: 4 962,00 грн. - перша черга, 19 786 325,00 грн. - четверта черга. В решті частині грошових вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині визнання вимог ОСОБА_1 на вказану суму, виходив з їх доведеності та обґрунтованості належними та допустимими доказами.

Разом з тим, відмовляючи у визнанні вимог на суму 774 359,71 грн. пені, судом зазначено про те, що таке нарахування кредитором здійснено у період дії законів, які звільняють позичальника від сплати неустойки, нарахованої за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором позики.

Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Глеваський В.В. з даною ухвалою суду в частині визнання ОСОБА_1 кредитором боржника (про що наголошено у клопотанні про усунення недоліків апеляційної скарги) не погоджується та в поданій апеляційній скарзі зазначає про відсутність підстав для визнання вказаних вимог.

За твердженням скаржника, місцевий господарський суд не застосував підвищений стандарт доказування при розгляду вимог кредитора, передчасно їх розглянув (до вирішення питання щодо визнання недійсним договору), залишив поза увагою спір у справі №752/3732/22, а також не врахував, що інфляція та пеня не стягуються за час карантину та військового стану в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Оскільки вимоги апелянта зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині наслідків розгляду вимог ОСОБА_1 , то у відповідності до ст. 269 ГПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22 переглядається лише в зазначеній частині. В іншій частині ухвала місцевого господарського суду не переглядається.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали у відповідній частині, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції та вбачає підстави для часткового скасування оскаржуваної ухвали з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правовою природою договір про безвідсоткову фінансову допомогу відноситься до договору позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Положеннями частин 1,3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.01.2021 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ТОВ "Бенефіт Юніон" (Позичальник) було укладено Договір №2 про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, який за своєю правовою природою є договором позики, за умовами якого Позикодавець зобов`язався надати у користування Позичальнику поворотну безпроцентну фінансову допомогу у розмірі 9 000 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути її Позикодавцю в повному розмірі у визначений цим Договором строк.

Згідно п.2.1 Договору розмір поворотної безпроцентної фінансової допомоги, яка надається Позикодавцем Позичальнику за цим Договором, становить 9 000 000,00 грн. (дев`ять мільйонів гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 3.1 Договору безпроцентна фінансова допомога надається в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Позичальника або в готівковій формі шляхом внесення суми Позики в касу або на розрахунковий рахунок Позичальника до 01 червня 2021 року, починаючи з дати укладання цього Договору.

Сторони домовились, що сума поворотної безпроцентної фінансової допомоги може надаватись Позикодавцем частинами, розмір яких визначається Позикодавцем самостійно (п. 3.2 Договору).

Згідно п.4.1 Договору Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю надану за цим Договором поворотну безпроцентну фінансову допомогу за письмовою вимогою Позикодавця в 5-денний строк з моменту отримання вимоги.

У разі відсутності письмової вимоги Позикодавця Позичальник зобов`язаний повернути отриману фінансову допомогу в повному розмірі не пізніше 31.12.2022 (п. 4.2 Договору).

Договір вважаться укладеним і набирає чинності з моменту підписання його Сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків передбачених цим Договором (п. 9.1 Договору).

На виконання умов Договору в період з 29.01.2021 року по 13.05.2021 року Позикодавцем надано Позичальнику фінансову допомогу у загальному розмірі 8 559 700,00 грн., що підтверджується доданими до заяви платіжними документами:

- заява на переказ готівки від 29.01.2021 року №TR.25604706.6757.9409 на суму 3 500 000,00 грн.;

- квитанція від 29.01.2021 року №3992-ВСМР-С6С2-МСА1 на суму 980000,00 грн.;

- заява на переказ готівки від 10.02.2021 року №9409_1 на суму 3300000,00 грн.;

- квитанція від 15.02.2021 року №5В5В-8МВ1-ТА9Х-7ТАТ на суму 19700,00 грн.;

- квитанція від 13.05.2021 року №Р327-СВ14-385Р-4КХС на суму 760000,00 грн.

Згідно цих платіжних документів, платником значиться ОСОБА_1 , а отримувачем (одержувачем) - ТОВ "Бенефіт Юніон".

Керуючись п. 4.1 Договору, ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Бенефіт Юніон" з письмовою вимогою від 17.09.2021 року про повернення фінансової допомоги у розмірі 8 559 700,00 грн. в 5-денний строк з моменту отримання такої вимоги.

Вказану вимогу кредитора боржник отримав 17.09.2021 наручно, про що свідчить відповідний штамп на вимозі із зазначенням дати та вхідного номера.

Листом від 23.12.2021 року ТОВ "Бенефіт Юніон" повідомило кредитора про відсутність можливості сплатити в повному обсязі суму заборгованості у розмірі 8 559 700,00 грн. та просило розглянути можливість, з урахуванням реального фінансового стану боржника, розстрочення такої заборгованості.

Тобто, вказаним листом боржник фактично визнав наявність у нього заборгованості перед ОСОБА_1 за Договором №2 про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 27.01.2021 року.

Крім того, між сторонами Договору про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу підписано та скріплено печаткою ТОВ "Бенефіт Юніон" акт звірки взаємних розрахунків за цим договором за 2021 рік, в якому боржником станом на 23.12.2021 року визнано факт існування у нього заборгованості у розмірі 8 559 700,00 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника (така ж позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/9004/13), не свідчить про проведення певної господарської операції, оскільки сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; при цьому акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. (Позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №910/866/20, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 20.08.2020 у справі №902/959/19).

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №910/4994/18).

З огляду на надані кредитором та наявні у справі докази, зокрема, платіжні документи щодо перерахування коштів за договором, колегія суддів визнає акт звірки взаємних розрахунків за цим договором належним доказом.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що боржник у наданому суду першої інстанції відзиві на заяву ОСОБА_1 заявлені вимоги визнав у повному обсязі та підтвердив наявність заборгованості.

При цьому, до відзиву на заяву боржником було надано виписки по рахункам ТОВ "Бенефіт Юніон", якими підтверджується факт отримання боржником фінансової допомоги у загальному розмірі 8 559 700,00 грн.

Більш того, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2022 року за клопотанням АТ "Банк Кредит Дніпро" витребувано від АТ "Універсал Банк" виписки про рух коштів на рахункам ТОВ "Бенефіт Юніон" за період з 27.01.2021 по 01.07.2022.

На виконання вимог ухвали суду, АТ "Універсал Банк" надано відповідні виписки, з яких вбачається отримання боржником фінансової допомоги у загальному розмірі 8 559 700,00 грн., а також встановлено факт відсутності повернення такої допомоги ОСОБА_1 .

Станом як на дату звернення кредитора з вимогами до боржника у справі №910/3343/22, так і на дату проведення попереднього судового засідання вимога ОСОБА_1 щодо повернення позики не задоволена, отримана боржником фінансова допомога не повернута, докази зворотнього матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Отже, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про те, що сума основної заборгованості ТОВ "Бенефіт Юніон" перед ОСОБА_1 у розмірі 8559700,00 грн. за договором поворотної фінансової допомоги є обґрунтованою та доведеною належними доказами, а тому підлягає визнанню.

Доводи скаржника щодо незастосування місцевим господарським судом підвищеного стандарту доказування при розгляду вимог кредитора є безпідставними та судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на таке.

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). При цьому, комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

За ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №924/233/18).

Тобто, обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таку правову позицію висловив Верховний Суду у постанові від 30.09.2021 року у справі №922/3928/20.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, дослідивши надані кредитором на наявні у справі докази суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням цілком обґрунтовано взяв до уваги такі докази у якості належних та вірогідних, на підставі яких визнав вимоги кредитора. Жодних сумнівів щодо обґрунтованості вимог заявника у суду не виникло.

Скаржником, в свою чергу, не надано місцевому господарському суду жодних доказів на спростування вимог ОСОБА_1 , як і не додано їх до апеляційної скарги, а тому в даному випадку відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо дослідження доказів у їх сукупності.

Посилання скаржника на наявність спору, що розглядається, про визнання недійсним Договору №2 від 27.01.2021 про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (справа №910/3343/22(910/9505/22)), що на його думку перешкоджає розгляду кредиторських вимог, які виникли на підставі такого договору, судом відхиляються, оскільки не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, з огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену статтею 204 ЦК України, вказаний вище договір наразі є чинним і недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні, а отже даний правочин є правомірним, законним та таким, що породжує взаємні права та обов`язкові до виконання зобов`язання.

При цьому, розгляд справи про визнання правочину недійсним не є тією обставиною, яка б унеможливлювала розгляд кредиторських вимог у справі про банкрутство, що ґрунтуються на такому договорі, а потенційне визнання договору недійсним може лише в подальшому бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами відповідної ухвали, прийнятої за наслідками розгляду заявлених кредиторських вимог.

Посилання апелянта на практику місцевого господарського суду щодо відкладення розгляду грошових вимог до вирішення інших пов`язаних справ, судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки ч. 4 ст. 236 ГПК України не визначає обов`язку суду щодо врахування висновків судових рішень суду першої інстанції.

Щодо спору у справі №752/3732/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Бенефіт Юніон" про стягнення 14 183 657,42 грн. заборгованості, який розглядається Голосіївським районним судом міста Києва, то судова колегія зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, не керувався відповідним заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15.08.2022 року, яке було в поданому скасовано. Поряд з цим, дане провадження жодним чином не впливає на вирішення питання щодо кредиторських вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Бенефіт Юніон" у попередньому засіданні у межах справи №910/3343/22 про банкрутство ТОВ "Бенефіт Юніон", що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги в цій частині.

У зв`язку з тривалим невиконанням боржником за договором своїх зобов`язань з повернення фінансової допомоги, кредитором ОСОБА_1 також нараховано та заявлено до визнання пеню у розмірі 774 359,71 грн., 150% річних у розмірі 9 919 871,51 грн. та інфляцію за прострочення повернення фінансової допомоги у розмірі 1 306 753,50 грн.

Оскільки письмова вимога від 17.09.2021 року про повернення фінансової допомоги в 5-денний строк з моменту її отримання була отримана боржником 17.09.2021 року, отже прострочення повернення фінансової допомоги почалось з 23.09.2021 року.

Згідно п.5.2 Договору, за прострочення строку повернення суми безпроцентної фінансової допомоги Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки повернення безпроцентної фінансової допомоги.

Як вбачається з наданих суду розрахунків, які долучено кредитором до матеріалів справи у вигляді таблиці із зазначенням періодів прострочення, період нарахування пені розпочато 23.09.2021 року і завершено 22.03.2022 року.

Досліджуючи заяву кредитора, судом першої інстанції правомірно враховано, що згідно Закону України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" від 16.06.2020 у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п. 8 Прикінцевих положень ГК України).

Крім того, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Отже, оскільки нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором здійснено кредитором у період дії вищезгаданих Законів, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у цій частині грошових вимог ОСОБА_1 до боржника.

Щодо нарахування 150% річних у розмірі 9 919 871,51 грн. та інфляції за прострочення повернення фінансової допомоги у розмірі 1 306 753,50 грн., слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно п. 5.5. Договору позичальник, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимог позикодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцію за весь час прострочення, а також 150% річних від простроченої суми.

Тобто, сторонами встановлено інший розмір процентів, ніж передбачений законом, а саме: 150 процентів річних від простроченої суми.

Як вбачається з наданих суду розрахунків, 150% річних від простроченої суми кредитором розраховано за період з 23.09.2021 року по 01.07.2022 року, а інфляційне збільшення боргу з жовтня 2021 року по травень 2022 включно.

Разом з тим, місцевий господарський суд, визнаючи заявлені вимоги щодо 150% річних та інфляційних втрат у повному обсязі, залишив поза увагою вищенаведений п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного стану позичальник (в даному випадку ТОВ "Бенефіт Юніон") звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, у разі прострочення ним виконання грошового зобов`язання за договором, за яким йому було надано позику позикодавцем (в даному випадку ОСОБА_1 ).

Судова колегія наголошує, що аналіз положень п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, свідчить про те, що на Договір №2 про поворотну безвідсоткову фінансову допомогу від 27.01.2021 розповсюджується дія п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (аналогічна позиція міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі №910/8349/22).

Починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що Указом Президента України продовжено до 19.08.2023 року.

А тому, передбачені договором та ч. 2 ст. 625 ЦК України 150% річних та інфляційні втрати в даному випадку підлягають нарахуванню за прострочення виконання боржником зобов`язань за таким договором до 23.02.2022 включно.

Отже, здійснивши допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій веб-сайту https://ips.ligazakon.net/ власний розрахунок 150% річних та інфляційних втрат, обрахований на суму 8 559 700,00 грн. за період з 23.09.2021 року по 23.02.2022 року, колегія суддів дійшла висновку про визнання заявлених вимог кредитора на суму 5 417 234,79 грн. - 150% річних, а також 454 171,78 грн. - інфляційних втрат.

Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині наслідків розгляду вимог ОСОБА_1 , дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, судова колегія дійшла висновку про визнання заявлених вимог в сумі 14 431 106,57 грн., з яких: 8 559 700,00 грн. - основний борг, 5 417 234,79 грн. - 150% річних та 454171,78 грн. - інфляційні втрати і включення їх до вимог четвертої черги.

Додатково підлягають визнанню з віднесенням до першої черги витрати кредитора на оплату судового збору у розмірі 4 962,00 грн.

Отже, приймаючи оскаржувану ухвалу та визнаючи заявлені кредитором вимоги щодо 150% річних та інфляційних втрат у повному обсязі, місцевий господарський суд наведених вище фактичних обставин справи, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив порушення норм матеріального права, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового рішення про визнання відповідних вимог та їх включення у повному обсязі до четвертої черги задоволення.

Враховуючи вищевикладене, під час перегляду справи в апеляційному порядку доводи скаржника частково знайшли своє підтвердження, а відтак апеляційна скарга арбітражного керуючого Глеваського В.В. підлягає частковому задоволенню, ухвала - частковому скасуванню в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 до боржника на суму 9 919 781,51 грн. - 150% річних та 1 306 753,51 грн. - інфляційних втрат та прийняття в скасованій частині нового рішення про визнання грошових вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Бенефіт Юніон" на суму 5 417 234,79 грн. - 150% річних та 454 171,78 грн. - інфляційних втрат і зобов`язання розпорядника майна нести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Бенефіт Юніон".

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розподіл сум судового збору (так само як й інших судових витрат) у непозовному провадженні, як-от у справах про банкрутство, здійснюється, оскільки інше не передбачено законом, за загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, слід зазначити, що якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги арбітражного керуючого Глеваського В.В., витрати апелянта зі сплати судового збору у розмірі 5 954,40 грн. за подання апеляційної скарги згідно ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта та ОСОБА_1 порівну.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22 задовольнити частково.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 до боржника на суму 9 919 781,51 грн. - 150% річних та 1 306 753,51 грн. - інфляційних втрат скасувати частково.

3.Прийняти в скасованій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Бенефіт Юніон" на суму 5 417 234,79 грн. - 150% річних та 454 171,78 грн. - інфляційних втрат.

4.В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2023 року у справі №910/3343/22 щодо вимог ОСОБА_1 залишити без змін.

5.Зобов`язати розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Глеваського Віталія Васильовича внести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Бенефіт Юніон", включивши вимоги ОСОБА_1 на загальну суму 14 436 068,57 грн., з яких: 4 962,00 грн. - першої черги та 14 431 106,57 грн. - четвертої черги.

6.Стягнути з ОСОБА_1 на користь арбітражного керуючого Глеваського В.В. 2 977,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

7.Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

8.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

9.Справу №910/3343/22 повернути до господарського суду міста Києва

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 20.10.2023 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

М.Л. Доманська