ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2794/21 (911/1846/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» в особі уповноваженої особи засновника - Генерального директора Зазулі І.М. (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3; )

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, буд. 46; )

відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Буддевелопмент Київ» (49107, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 74, оф. 316; )

та відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, м. Київ, вул. Пожарського, буд. 3; )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вінстар» (04074, м. Київ, м. Київ, вул. Резервна, буд. 8, оф. 13; ) до участі у справі в якості

про визнання договору недійсним

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/2794/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вінстар» (04074, м. Київ, м. Київ, вул. Резервна, буд. 8, оф. 13; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, буд. 46; )

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Ворка Л.О.

За участю представників сторін:

від Позивача: адвокат Опанасик В.В.;

від Відповідача 1: ліквідатор арбітражний керуючий Гаман О.М.;

від Третьої особи: адвокат Южда С.М.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2794/21 за заявою ТОВ «Буддевелопмент Київ» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Вінстар») про банкрутство ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод», прийнята до розгляду ухвалою суду від 22.09.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.09.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод», введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Ніколаєву І.В.

Постановою Господарського суду Київської області від 08.11.2022 визнано ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Гамана О.М.

На даний час провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Комплекс Агромарс» в особі уповноваженої особи засновника - Генерального директора Зазулі І.М. б/№, б/дати (вх. № 1595/23) до відповідачів ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод», ТОВ «Буддевелопмент Київ» та ТОВ «Комплекс Агромарс» про визнання договору недійсним.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказану позовну заяву передано судді Наріжному С.Ю. для розгляду в межах провадження у справі № 911/2794/21 про банкрутство ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод», присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 911/2794/21 (911/1846/23).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.06.2023 відкрито провадження щодо розгляду вказаної позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження у відокремленому провадженні в межах справи № 911/2794/21 про банкрутство ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод»; судове засідання для розгляду справи призначено на 25.07.2023; залучено ТОВ «ФК «Вінстар» до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 2; встановлено учасникам у справі процесуальні строки для надання відзивів на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

25.07.2023 до суду надійшов відзив Відповідача 2 б/№, б/дати (вх. № 14213/23) на позовну заяву.

В судовому засіданні 25.07.2023 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення розгляду справи на 05.09.2023.

10.08.2023 до суду надійшла відповідь Позивача б/№, б/дати (вх. № 15364/23) на відзив Відповідача 2.

05.09.2023 до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшов відзив Третьої особи від 05.09.2023 б/№ (вх. № 2965/23) на позовну заяву.

В судовому засіданні 05.09.2023 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення розгляду справи на 19.09.2023.

19.09.2023 до суду надійшла відповідь Позивача б/№, б/дати (вх. № 17779/23) на відзив Третьої особи.

19.09.2023 до суду надійшли додаткові письмові пояснення Відповідача 2 б/№, б/дати (вх. № 17851/23) по суті спору.

В судовому засіданні 19.09.2023 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення розгляду справи на 26.09.2023.

26.09.2023 в судове засідання з`явились представники Позивача, Відповідача 1 та Третьої особи.

Представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги і просив суд задовольнити позов повністю.

В позовній заяві Позивач просить суд визнати недійсним Договір поруки за попереднім договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон» від 11.06.2019, укладений між ТОВ «Буддевелопмент Київ», ТОВ «Комплекс Агромарс» та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод».

Узагальнені доводи Позивача є наступними.

03.06.2019 між ТОВ «Буддевелопмент Київ» та ТОВ «Комплекс Агромарс» укладено попередній договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон», за умовами якого продавець зобов`язується придбати та у подальшому відчужити (продати) покупцю шляхом укладення основного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон», а покупець зобов`язується прийняти та оплатити частку в статутному капіталі Товариства у розмірі 40,00%. В подальшому, 10.06.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Попереднього договору.

На забезпечення виконання вказаного зобов`язання було укладено низку договорів поруки, зокрема, Договір поруки за попереднім договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон» від 11.06.2019 року, укладений між ТОВ «Буддевелопмент Київ», ТОВ «Комплекс Агромарс» та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод».

ТОВ «Комплекс Агромарс» взяті на себе зобов`язання за Попереднім договором не виконало, з огляду на що до нього були пред`явлені грошові вимоги щодо повернення передплати за Попереднім договором з боку кредитора.

У зв`язку із неможливістю задовольнити ці вимоги, ТОВ «Буддевелопмент Київ» звернулося до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Позивач зазначає, що аналогічні вимоги щодо погашення боргу були також пред`явлені до поручителя за Попереднім договором, зокрема, до ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод», та подано заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Як на підставу для визнання недійсними Договору поруки Позивач вказує на те, що договір суперечить ст. 203, 546, 548, 553, 635 ЦК України та ст. 182 ГК України, оскільки укладений на забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором, який в свою чергу встановлює єдине зобов`язання - укласти основний договір в майбутньому, отже виконання якого не може бути забезпечено порукою.

Відтак Позивач стверджує, що оскаржуваний договір було укладено на забезпечення неіснуючого зобов`язання, що з позиції Позивача є правовою підставою для визнання такого договору недійсним.

Представники Відповідача 1 та Третьої особи в судовому засіданні заперечили проти заявлених позовних вимог і просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Узагальнені доводи Відповідачів 1, 2 та Третьої особи, зокрема, викладені у відзиві Відповідача 2 на позов та поясненнях представника Відповідача 1 в судовому засіданні, а також відзиві (поясненнях) Третьої особи, є наступними.

Умовами Попереднього договору встановлено низку обов`язків для сторін, у т.ч. обов`язок продавця (ТОВ «Комплекс Агромарс») у разі неукладення основного договору у встановлений строк, протягом трьох календарних днів з дня настання зазначеного строку повернути покупцю (ТОВ «Буддевелопмент Київ») суму оплачених коштів, отриману за даним договором, та сплатити покупцю штраф в 5% від суми, що була отримана продавцем за даним договором.

Таким чином, з позиції Відповідачів 1, 2, доводи Позивача щодо припинення зобов`язальних правовідносин за Попереднім договором з підстав не укладення основного договору, є необґрунтованими, оскільки в розумінні ч. 3 ст. 635 ЦК України між сторонами Попереднього договору припинилось зобов`язання в частині купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Грандісон», проте виникло зобов`язання з повернення неправомірно отриманих коштів продавця покупцю.

Водночас, умовами Договору поруки визначено настання обов`язку для поручителя з моменту невиконання боржником за Попереднім договором свого зобов`язання та виникнення заборгованості. Фактично Договір поруки було укладено на забезпечення права ТОВ «Буддевелопмент Київ» на повернення коштів (авансу) за Попереднім договором.

Відповідач 2 у відзиві на позов зауважує на те, що Позивачем не доведено, в чому саме полягає порушене право Позивача у зв`язку з укладенням оспорюваного Договору поруки, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відтак Відповідачі 1, 2 та Третя особа вважають відсутніми підстави для задоволення позову.

Частиною 2 статті 7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство, що дозволяє здійснювати ефективний судовий контроль щодо повернення майнових активів боржника у його розпорядження з метою відновлення платоспроможності такого боржника або належного формування ліквідаційної маси банкрута.

Згідно ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його оголошення.

У судовому засіданні 26.09.2023, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши доводи представників сторін, суд зазначає наступне.

03.06.2019 між ТОВ «Буддевелопмент Київ» (покупець) та ТОВ «Комплекс Агромарс» (продавець) укладено Попередній договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон», за умовами якого продавець зобов`язується придбати та у подальшому відчужити (продати) покупцю шляхом укладення основного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон», а покупець зобов`язується прийняти та оплатити частку в статутному капіталі Товариства у розмірі 40,00%.

10.06.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Попереднього договору, відповідно до умов якої розмір частки, що планується набути продавцем, складає 140000000,00 грн, що становить 93,33% статутного капіталу ТОВ «Грандісон».

Пунктом 3.1. Попереднього договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.06.2019) визначено, що продавець згодний буде продати, а покупець згодний буде купити частку у статутному капіталі Товариства за 142179258,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2. Попереднього договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.06.2019) за домовленістю сторін вартість частки сплачується покупцем наступним чином: 50,00% сплачується покупцем з моменту підписання попереднього договору та в строк до 01.08.2019, решта вартості частки сплачується покупцем в строк до 31.12.2020.

За умовами пункту 1.4. Попереднього договору купівлі-продажу частки, продавець зобов`язується протягом 90 календарних днів стати учасником Товариства, набути у власність частку та укласти з покупцем основний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства.

На забезпечення виконання вказаного зобов`язання було укладено низку договорів поруки, зокрема, Договір поруки за попереднім договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон» від 11.06.2019, укладений між ТОВ «Буддевелопмент Київ» (кредитор), ТОВ «Комплекс Агромарс» (боржник) та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» (поручитель).

Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки, на підставі цього Договору Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов`язань Боржника у їх повному обсязі як солідарний Боржник.

Згідно з положеннями пункту 2.1. Договору поруки, Поручитель бере на себе усі зобов`язання Боржника у разі невиконання зобов`язань у відповідності до умов Основної угоди.

Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним правочину позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Як встановлено судом, в даному випадку, як на підставу для визнання недійсними Договору поруки Позивач вказує на те, що договір суперечить ст. 203, 546, 548, 553, 635 ЦК України та ст. 182 ГК України, оскільки укладений на забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором, який в свою чергу встановлює єдине зобов`язання - укласти основний договір в майбутньому, виконання якого не може бути забезпечено порукою.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 635 ЦК України, попереднім являється договір, сторони якого зобов`язуються впродовж певного терміну (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, передбачених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Аналогічна норма ст. 182 ГК України встановлює, що за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується в певний термін, але не пізніше за один рік з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Виходячи з наведених норм суд зазначає, що в класичному вигляді попередній договір зумовлює виникнення у його сторін єдиного спільного зобов`язання - укласти на визначених умовах та у встановлені строки основний правочин.

Поряд з цим, в силу приписів ст. 6, 626-628 ЦК України сторони є вільними у визначенні обсягу та видів власних прав і обов`язків в межах одного правочину.

В даному випадку, із змісту Попереднього договору вбачається, що окрім укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грандісон», сторонами було взято на себе також наступні обов`язки:

1) ТОВ «Комплекс Агромарс»:

- придбати частку в статутному капіталі ТОВ «Грандісон» у розмірі 93,33% (не грошове зобов`язання, встановлене п.п. 1.1., 1.4. Попереднього договору);

- протягом трьох календарних днів у випадку не укладення основного договору повернути на користь покупця суму оплачених останнім коштів (грошове зобов`язання з відкладальною умовою, встановлене п. 5.3. Попереднього договору);

2) ТОВ «Буддевелопмент Київ»:

- оплатити вартість частки у розмірі 142179258,00 грн наступним чином: 50% з моменту підписання Попереднього договору та в строк до 01.08.2019, решта - в строк до 31.12.2020 (грошове зобов`язання, встановлене п.п. 3.1, 3.2 Попереднього договору).

З огляду на викладене суд відхиляє доводи Позивача з приводу того, що Попереднім договором між сторонами було встановлено виключно одне зобов`язання щодо укладення в майбутньому основного правочину, адже безпосереднім змістом Попереднього договору підтверджується виникнення інших прав та обов`язків (грошових зобов`язань) сторін за їх волею в порядку статей 6, 11, 509, 626-628 ЦК України, що не заборонено законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За умовами ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Суд зазначає, що оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи I та II кн. 5 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести:

- визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо;

- обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки;

- відомості про сторони: кредитора і поручителя;

- відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. До того ж до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК України)).

В даному випадку із змісту Договору поруки вбачається, що при його укладенні сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов такого виду правочину, визначених як необхідних до погодження чинним законодавством України.

Зокрема, сторонами було визначено, що:

- поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх існуючих та майбутніх грошових зобов`язань боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору (п. 1.1. Договору поруки з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- розмір усіх існуючих та майбутніх грошових зобов`язань боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору визначається відповідно до Попереднього договору (п. 1.2. Договору поруки з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- порука в повному обсязі поширюється на усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору, а також змін та/або доповнень до нього з моменту набрання ними чинності (п. 1.3. Договору поруки з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- поручитель бере на себе усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору, у разі невиконання боржником зобов`язань у відповідності до умов Попереднього договору (п. 2.1. Договору поруки з урахуванням визначених у вступній частині термінів);

- поручитель зобов`язаний належно повністю виконати усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання боржника перед кредитором, термін виконання яких настав або настане в майбутньому, враховуючи зобов`язання пов`язані з порушенням Попереднього договору, у випадку та з моменту виникнення заборгованості Боржника у зв`язку з порушенням умов Попереднього договору чи неможливістю виконання ним його зобов`язань (ліквідація, відсутність коштів, банкрутство, інші боргові чи кредитні зобов`язання, тощо) (п. 2.2. Договору поруки з урахуванням визначених у вступній частині термінів).

З огляду на викладені істотні умови Договору поруки, які були погоджені всіма учасниками спірних правовідносин (поручителем - ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод»; кредитором - ТОВ «Буддевелопмент Київ»; боржником - ТОВ «Комплекс Агромарс»), вбачається, що забезпеченим такою порукою зобов`язанням ТОВ «Комплекс Агромарс» виступило саме його грошові зобов`язання перед ТОВ «Буддевелопмент Київ», а не зобов`язання з укладення в майбутньому основного договору згідно Попереднього договору.

При цьому, як було встановлено судом раніше, грошовим зобов`язанням ТОВ «Комплекс Агромарс» перед ТОВ «Буддевелопмент Київ» за Попереднім договором виступало саме грошове зобов`язання із повернення на користь останнього сплачених ним коштів у випадку не укладення основного договору у визначені строки.

Тобто, має місце встановлення в оскаржуваному Договорі поруки за виконання боржником грошового зобов`язання, яке може настати в майбутньому у випадку не укладення основного договору, що в повній мірі відповідає як нормі ст. 553 ЦК України, так і загальним положенням про зобов`язання та про договори (розділи I та II кн. 5 ЦК України).

За наведених обставин судом відхиляються твердження Позивача про неможливість забезпечення порукою Попереднього договору, оскільки поручитель не може змусити боржника укласти основний договір або укласти такий договір за нього, адже наведене не відповідає встановленому судом предмету Договору поруки, яким є встановлення поруки саме за грошове зобов`язання боржника, яке полягає в обов`язку відшкодувати заборгованість боржника за попереднім договором, а не в обов`язку укласти такий договір замість боржника.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов попереднього договору ТОВ «Буддевелопмент Київ» за період з 24.06.2019 по 23.10.2020 було перераховано на рахунок ТОВ «Комплекс Агромарс» грошові кошти у загальному розмірі 134150543,45 грн.

Проте, ТОВ «Комплекс Агромарс» своїх зобов`язань за Попереднім договором перед ТОВ «Буддевелопмент Київ» не виконало, у зв`язку з чим товариство-покупець також зверталося до товариства-продавця з претензіями від 30.10.2019 № 30/10, від 05.02.2020 № 05/02, від 31.08.2020 № 31/08, від 29.10.2020 № 29/10, в яких просило повернути отримані за Попереднім договором кошти та сплатити штраф.

Отже, у зв`язку з не укладанням основного договору з вини ТОВ «Комплекс Агромарс» у встановлені Попереднім договором строки, останнє мало повернути покупцю суму сплачених коштів протягом трьох календарних днів з дня настання зазначеного строку.

Саме виконання вказаного зобов`язання і було забезпечено згідно Договору поруки.

Наведені обставини щодо невиконання ТОВ «Комплекс Агромарс» власних грошових зобов`язань за Попереднім договором щодо повернення на користь ТОВ «Буддевелопмент Київ» отриманих від останнього коштів за наслідками не укладення основного договору підтверджуються ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 у справі № 910/15043/21 про відкриття на цій підставі провадження у справі про банкрутство ТОВ «Комплекс Агромарс», якою було визнано відповідні грошові вимоги кредитора до боржника.

Тобто, вказаним судовим рішенням було встановлено виникнення та невиконання ТОВ «Комплекс Агромарс» перед ТОВ «Буддевелопмент Київ» грошового зобов`язання за Попереднім договором.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, враховуючи суб`єктний склад учасників даної справи та справи № 910/15043/21 наведені обставини (підтвердження виникнення та невиконання ТОВ «Комплекс Агромарс» перед ТОВ «Буддевелопмент Київ» грошового зобов`язання за Попереднім договором) мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного відсутні правові підстави для повторного доказування зазначених обставин, адже їх існування підтверджує судове рішення у спорі, учасниками яких були сторони даної справи, які не можуть бути поставлені під сумнів (переоцінка даних фактів буде свідчити про поставлення під сумнів судового рішення у справі № 910/15043/21, що є недопустимим).

Отже, забезпечення відповідно до умов Договору поруки виконання грошового зобов`язання боржника, встановленого в п. 5.3. Попереднього договору, а саме: повернення сплачених ТОВ «Буддевелопмент Київ» коштів у випадку якщо договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі не буде укладено протягом строку, встановленого в п. 1.4. даного договору, з вини продавця (ТОВ «Комплекс Агромарс»), є правомірним та ґрунтується на приписах ст. 553 ЦК України, адже дійсність такого зобов`язання підтверджується в т.ч. судовим рішенням, яке не може бути поставлено під сумнів.

На підставі цього судом також відхиляється твердження Позивача про припинення будь-яких зобов`язальних правовідносин за Попереднім договором у зв`язку з не укладенням основного договору, адже, по-перше, саме по собі припинення зобов`язання не є підставою для визнання недійсним укладеного на забезпечення його виконання договору поруки; по-друге, його існування та порушення боржником встановлено судовим рішенням; по-третє, в розумінні ч. 3 ст. 635 ЦК України, на яку посилається Позивач, між сторонами Попереднього договору припинилось зобов`язання в частині купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Грандісон», проте виникло зобов`язання з повернення неправомірно отриманих коштів продавця покупцю.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

За наведених обставин, позивачем не доведено існування правових підстав для визнання недійсними оскаржуваного Договору поруки.

Щодо посилань Відповідача 1 та Відповідача 2 на відсутність у Позивача порушеного права, суд зазначає наступне.

Здійснення провадження у справі про банкрутство має прямий вплив на права та законні інтереси засновників боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КУзПБ, учасники у справі про банкрутство - уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника. Позивач є уповноваженою особою засновників ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод»; ТОВ «Комплекс Агромарс» є єдиним засновником ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод».

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Наявність спору через порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими, а тому обов`язком позивача відповідно до статей 73, 74, 76, 77 ГПК України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення його прав та інтересів відповідачами в справі.

Оскаржуваний договір впливає на права та інтереси Позивача, доводи Відповідачів 1, 2 в цих частинах є необґрунтованими.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Судовий збір у сумі 2684,00 грн, сплачений Позивачем за подачу позову, відповідно до ст. 129 покладається судом на Позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 238, 240, 241, 256 ГПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення та підписання повного тексту рішення.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення 12.10.2023.

Суддя С.Ю. Наріжний