номер провадження справи 5/128/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.10.2023 Справа № 908/1387/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі: Головуючий суддя Проскуряков К.В., судді Корсун В.Л., Ярешко О.В., секретар судового засідання Соколов А.А, розглянувши заяву Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України від 27.06.2023 про забезпечення позову у справі

За позовом: Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (електрона пошта: ; вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150; )

До відповідачів:

1 ОСОБА_1 (електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування та фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

2 ОСОБА_2 (електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса для листування та фактичного проживання: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

3 Приватного підприємства БТ-22 (електронна пошта: ; вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, м. Пологи, Запорізька область, 70605; )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватне підприємство Бізон-Тех 2006 (електронна пошта: ; вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, 70605; )

про стягнення 171 672,23 доларів США та 238 886 430,99 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Візіренко Ж.С. (в залі суду), довіреність № ДП24701/23-0072 від 16.02.2023, посвідчення ЗП002086 від 12.03.2019, адвокат;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Тищенко Г.Г. (в режимі відеоконференції), ордер серії АР № 1137094 від 18.08.2023, свідоцтво № 445 від 29.12.2003, адвокат;

від відповідача-3: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/1387/23 за позовом Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України до відповідачів: 1 ОСОБА_1 , 2 ОСОБА_2 , 3 Приватного підприємства БТ-22, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Приватне підприємство Бізон-Тех 2006 про стягнення 171 672,23 доларів США та 238 886 430,99 грн.

27.06.2023 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України надійшла заява про забезпечення позову від 27.06.2023. Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.06.2023 вказану заяву передано на розгляд судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 21.08.2023 призначено колегіальний розгляд справи № 908/1387/23. Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № П-595-23 від 25.08.2023, враховуючи категорію справи, її складність, та з метою забезпечення всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 908/1387/23.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.08.2023, справу № 908/1387/23 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя Проскуряков К.В., судді: Корсун В.Л., Ярешко О.В.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.08.2023, заяву АТ Державний експортно-імпортний банк України про забезпечення позову від 27.06.2023 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Проскуряков К.В., судді: Корсун В.Л., Ярешко О.В.

Ухвалою суду від 30.08.2023 у наступному складі: головуючий суддя Проскуряков К.В., судді: Корсун В.Л., Ярешко О.В. справу № 908/1387/23 прийнято до свого провадження у порядку загального позовного провадження, прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України про забезпечення позову від 27.06.2023. Вирішено перейти до повторного проведення підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 10.10.2023 о 12 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

У заяві про забезпечення позову Позивач посилаючись на положення ст. ст. 136, 137 ГПК України, постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» а також чисельну практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини в аналогічних справах, вказує, що предметом позову у даній справі є вимоги майнового характеру - стягнення грошових коштів, а тому судом має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Стверджує, що Відповідачі у даній справі відповідно до інформації з реєстру прав власності є власниками майна та відповідно Відповідачі не позбавлені можливості розпоряджатися об`єктами нерухомості на свій розсуд, зокрема але не виключно: шляхом їх відчуження. Крім того, накладення арешту на рахунки, які відкриті у банківських установах, на нерухоме майно, що є предметом договорів купівлі-продажу та заборона вчинення щодо нього реєстраційних дій, є співмірним із заявленими позовними вимогами, адже, незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, так як у випадку відчуження ОСОБА_1 належного йому на праві власності майна, виконання рішення суду про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та припинення права власності на нерухоме майно стане неможливим. При цьому обрані види забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача 1, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним, а заборона вчинення реєстраційних дій виключає можливість здійснення будь яких дій щодо нерухомого майна з боку третіх осіб.. Також Позивач вбачає правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне Відповідачу 1 певне нерухоме майно та заборону вчинення щодо нього реєстраційних дій. Підтвердженням дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги Позивач зазначає наступне: Банк направив Поручителю 1 Вимогу № 0 від 10.12.21р. та Поручителю 2 Вимогу № 0 від 10.12.21р щодо погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою Відповідно до умов Кредитних договорів, в яких Банк вимагав сплати Поручителем 1 та Поручителем 2 непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також інших платежів за Кредитним договором протягом 10 банківських днів відповідно з дати отримання Вимоги. Крім того, 17.02.2022 року за вих. № 0000600/5142-22. Банком направлена Вимога Відповідачу 3 - ПП «БТ-22» щодо погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою до умов Кредитних договорів, Банк вимагав сплати Підприємством непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також інших платежів за Кредитним договором протягом 10 банківських днів відповідно з дати отримання Вимоги. З огляду на невиконання направлених Банком вимог на адреси ПП «Бізон-Тех 2006», ПП «БТ-22», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та беручи до уваги те, що ПП «Бізон Тех 2006» , Відповідач 1, Відповідач 2, Відповідач 3, порушуючи вимоги ст. 193 ГК та ст. 526 ЦК України, ухиляються від виконання своїх обов`язків передбачених Генеральною кредитною угодою, умисно та свідомо ігнорують виконання своїх обов`язків за договорами, вважає, що невжиття заходів щодо накладення арешту на майно та грошові суми, що знаходяться на рахунках банківських установ та належать Відповідачам може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Крім того, без такого забезпечення позовних вимог неможливим буде ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Тобто, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Відповідачів під час розгляду справи істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав та/або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся з даним позовом до суду, виходячи з того, що предметом спору між сторонами є сума заборгованості та нарахування за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у значному розмірі. При цьому накладення арешту на грошові кошти у межах суми заборгованості, з урахуванням положень статті 137 ГПК України та статті 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність", є співмірним та адекватним заходом забезпечення позову із позовними вимогами, направленим на ефективне поновлення в правах. Вказує, що відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, позбавить його можливості здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплати податків тощо, оскільки грошові кошти залишаються в володінні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Оскільки предметом заяви є вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що не перешкоджатиме володінню та користуванню таким майном, то на наше переконання немає підстав для зустрічного забезпечення.

Просить забезпечити позов та в межах ціни позову в розмірі 171 672,23 дол. США та 238 886 430,99 грн. накласти арешт на:

1.1. нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):

- об`єкт нерухомого майна земельна ділянка площею (га): 5.0122, кадастровий номер :08:002:0050, реєстраційний номер 227, дата державної реєстрації земельної ділянки: 01.01.2013;

- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка площею (га): 142,3, кадастровий номер :04:001:0206, реєстраційний номер 27 , Дата державної реєстрації земельної ділянки: 09.11.2012, місце знаходження: Запорізька область, Більмацький район , сільська рада Гусарківська;

- об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :02:001:0082, реєстраційний номер: , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0.146 га;

- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка площею (га): 0.146, кадастровий номер :02:001:0082, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Відрадне.

1.2. грошові кошти розміщені на банківських рахунках ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в банківських установах, зокрема, але не виключно в : АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (ідентифікаційний код 14361575) ; АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (ідентифікаційний код 14305909) ; АТ "СЕНС БАНК" (ідентифікаційний код 23494714) ; АТ "УКРСИББАНК" (ідентифікаційний код 09807750) ; АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (ідентифікаційний код 21133352; ПАТ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "ПІВДЕННИЙ" (ідентифікаційний код 20953647) .

1.3 грошові кошти розміщені на банківських рахунках ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в банківських установах, зокрема, але не виключно в: АТ "СЕНС БАНК" (ідентифікаційний код 23494714), АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (ідентифікаційний код 14361575) ; АТ "МЕТАБАНК" (ідентифікаційний код 20496061), АТ "ОТП БАНК" (ідентифікаційний код 21685166)

1.4. грошові кошти розміщені на банківських рахунках Приватного підприємства «БТ-22» (ідентифікаційний код 44564001), в банківських установах, зокрема, але не виключно в АТ «Державний експортно імпортний банку України» (ідентифікаційний код 00032112)

1.5. рухоме майно (транспортні засоби, частки в статутних капіталах юридичних осіб), яке належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

09.10.2023 від відповідача-2 через систему Електронний суд надійшли заперечення № б/н від 09.10.2023 (вх. № 21357/08-08/23 від 09.10.2023) на заяву про забезпечення позову, згідно яких відповідач-2 заперечив проти доводів, які викладені у заяві та просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по справі № 908/1387/23, вказуючи наступне.

1. Заява позивача від 27.06.23 про забезпечення позову не містить цих обов`язкових відомостей (пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення), а тому вона не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 139 і ч. 1 ст. 170 ГПК і повинна бути повернута заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК. Заява містить лише необґрунтовані припущення і не базується на доказах. Заява позивача про забезпечення позову базується лише на власних його необґрунтованих міркуваннях, домислах та припущеннях про потенційну можливість ухилення відповідача-2 від виконання рішення суду, при цьому в ній не наведено жодної фактичної обставини, що свідчать про те відповідач-2 здійснював дії на ухилення або готується до цього, до Заяви не додано жодного доказу на підтвердження цього, навіть немає посилань на них, а тому Заява є необґрунтованою і не підлягає задоволенню судом. Лише самі твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача-2 від виконання рішення суду (в разі задоволення позову) без обґрунтування цього припущення та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення Заяви про забезпечення позову. Не є підставою для забезпечення позову довід позивача про ухилення відповідача-2 від виконання кредитного грошового зобов`язання після отримання ним вимоги, оскільки відповідач-2 не є боржником за ним і не вважає себе будь-яким іншим чином зобов`язаним за ним, будь-яких вимог від позивача не отримував. Вказаний довід позивача не є фактом, встановленими обставинами, а потребує дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду самої позовної заяви, а не заяви про забезпечення позову, оскільки є безпосереднім предметом позову.

2. Прохання позивача про арешт коштів відповідача-2, що є фізичною особою, є неспівмірним заходом, застосування судом якого призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача-2, до відсутності коштів на існування в умовах воєнного стану, до неможливості утримувати себе та своїх 2 неповнолітніх дітей, до порушення балансу інтересів сторін. Арешт коштів відповідача-2 на суму понад 240 млн грн призведе до того, що усі кошти, що можуть бути на його банківському рахунку(ах) та можуть находити на них, будуть арештовані і не зможуть використовуватися відповідачем-2. Фактично він в умовах воєнного стану буде позбавлений засобів для існування та утримання своїх 2 неповнолітніх дітей (син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), оскільки кошти відповідача-2 є єдиним джерелом їх утримання. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні призводити до повного припинення нормального існування відповідача, до повного обмеження всіх його майнових прав, до неможливості утримувати осіб, яких він зобов`язаний утримувати згідно із вимогами законодавства і які об`єктивно не здатні це робити самостійно. Навпаки, заходи забезпечення позову повинні завдавати найменшу шкоду та незручності відповідачу (якщо і вживаються), чим дотримується баланс інтересів та прав сторін ще у невирішеному судом спору. Якщо метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав позивача в майбутньому, то арештом коштів непоправна шкода відповідачу-2 буде завдана вже зараз, ще до ухвалення судом рішення по суті. Навіть при примусовому виконанні вже прийнятих рішень про стягнення коштів законодавство залишає боржнику 50 % заробітної плати для існування (відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами). Вказує, що всі наявні та майбутні кошти відповідача-2 будуть арештовані, враховуючи, що позивач просить накласти арешт розміром 240 млн. грн. Вказує, що арешт його коштів є невиправданим заходом, шкідливість якого очевидна, яка не може бути виправдана будь-якими благородними цілями, необхідністю захисту прав позивача, оскільки негативні наслідки вжиття арешту коштів відповідача-2 перевищать негативні наслідки його невжиття.

3. Позивач у порушення вимог ГПК не повідомив суд про обставини, що мають значення для розгляду Заяви і підтверджують те, що вжиття заходів забезпечення позову в цій справі не є необхідним, а саме про те, що грошові вимоги позивача, заявлені в цій справі, є вимогами, що забезпечені заставою майна. Позичальник позивача ПП «Бізон-Тех 2006», що є третьою особою в цій справі, не міг би отримати в державному банку суму кредиту, що заявлена до стягнення в цій справі, без застави майна, вартість якого повинна покривати суму отриманого кредиту, процентів. Але про те, що грошові вимоги позивача є вимогами, що забезпечені заставою майна, у Заяві про забезпечення позову не вказано. Як слідує із судових рішень у справі № 908/70/22 (у якій розглядались грошові вимоги на суму понад 240 млн грн позивача (АТ «Укрексімбанк» як кредитора) до боржника ПП «Бізон-Тех 2006», що є третьою особою в цій справі і позичальником позивача, за тим самим кредитним договором, що і в цій справі) грошові вимоги позивача є вимогами, що повністю забезпечені заставою майна. З судових рішень у справі № 908/70/22 (зокрема, ухвали від 12.05.2022) слідує, що окрім застави рухомого майна вартістю 437 млн грн, грошові вимоги позивача також забезпечені іпотекою, заставна вартість якої 4 116 800,00 грн. Твердження позивача про повну забезпеченість своїх вимог заставою майна містять і в інших судових рішеннях у справі № 908/70/22, зокрема, у Постанові Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2022 у справі № 908/70/22, реєстраційний № якої в ЄДРСР 106539107, (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106539107), у якій вказано, що: «У судовому засіданні 28.09.2022р. представники АТ "Укрексімбанк" посилались на те, що усі кредиторські вимоги забезпечені майном боржника». Вважає, що позивач не навів ці обставини через відсутність у нього доказів неможливості повного погашення боргу, повного задоволення його вимог (що також заявлені і в цій справі, окрім справи № 908/70/22) за рахунок вказаного заставного майна. Відповідач-2, на відміну від позивача, навів достатньо обґрунтоване припущення про потенційну можливість повного задоволення вимог позивача, тобто захист його прав, без вжиття заходів забезпечення позову в цій справі.

4. Посилання позивачем у Заяві на Постанову Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 є нерелевантною, тому що в тій справі інший суб`єктний склад (дві юр. особи) й обставини, що не заперечувались відповідачем, зокрема: відповідач визнав/не заперечував борг перед позивачем, але поважність невиконання грошового зобов`язання він обґрунтовував форс-мажором.

Оскільки позивач не навів та не надав докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення Заяви про забезпечення позову, а тому просить відмовити в задоволені Заяви АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 27.06.23 про забезпечення позову,

Вищевказані документи долучені судом до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 10.10.2023 здійснювалось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Представники відповідачів - 1, 3 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів у судове засідання 10.10.2023 не з`явились. Про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце призначеного судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення на їх електроні адреси відповідної ухвали суду. Клопотань про розгляд справи без участі уповноважених представників або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

10.10.2023 під час проведення судового засідання по справі № 908/1387/23 в режимі відеоконференції представник відповідача-2 (адвокат Тищенко Г.Г.) періодично від`єднувався від відеоконференції та втрачалось звукове забезпечення.

Представник позивача підтримав заяву АТ Державний експортно-імпортний банк України про забезпечення позову від 27.06.2023 та просить суд заяву задовольнити.

У судовому засіданні 10.10.2023 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини цієї ухвали № 908/1387/23.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та матеріали справи колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк», Банк, Позивач), та ПП «Бізон-Тех 2006», ідентифікаційний код 34216986, (далі Позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № 18-13КG0003 від 27.07.2018 (далі - Генеральна кредитна угода), в рамках якої укладено кредитні договори: № 18-13КV0007 від 27.07.2018 з кінцевим терміном погашення Кредиту 30.11.2021р. (далі - Кредитний договір -1), а також № 20-13КО0001 від 10.01.2020 з кінцевим термін погашення Кредиту 24.12.2021р. (далі - Кредитний Договір -2)

На виконання умов Генеральної угоди та кредитних договорів Банк виконав свої зобов`язання, та перерахував позичальнику кредитні кошти, що підтверджується виписками по рахункам.

Згідно з пунктом 9.2. Кредитного договору -1 та пунктом 9.2.3. Кредитного договору -2, Позичальник взяв на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі погашати Банку Кредит, сплачувати Проценти за Кредитом, комісії та інші платежі за цим Договором.

Проте, Позичальник свої зобов`язання не виконав та не повернув у погоджений з Банком строк кредит, нараховані проценти та інші платежі з кредитними угодами.

В забезпечення виконання Позичальником умов Генеральної кредитної угоди між Банком та ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 (Далі - Поручитель 1, Відповідач 1) укладено Договір поруки № 18-13ZР0013 від 27.07.2018р. (далі - Договір Поруки 1) та ОСОБА_2 , ІНН НОМЕР_2 (Далі - Поручитель 2, Відповідач 2) укладено Договір поруки №18-13ZР0012 від 27.07.2018р.(далі - Договір Поруки 2) із змінами та доповненнями, згідно яких Поручителі зобов`язалися перед Позивачем солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником Основного зобов`язання в повному обсязі за Генеральною кредитною угодою (п. 2.1 Договорів поруки)

Відповідно п.3.1.1. Договорів Поруки передбачено, що у випадку невиконання Позичальником Основного зобов`язання (або його частини) Кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання у Поручителя та /або Позичальника, як у солідарних боржників.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім цього, згідно Протоколу загальних зборів учасників Приватного підприємства «Бізон- Тех 2006» від 21.12.2021 року, створено Приватне підприємство «БТ-22» код за (далі- Підприємство, Відповідач 3), шляхом виділу з Приватного підприємства «Бізон-Тех 2006». Відповідно до пункту 5 зазначеного Протоколу, затверджено розподільчий баланс.

В Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу - ПП «Бізон Тех 2006» внесено зміни, а саме в графі Юридичні особи - правонаступники зазначено Приватне Підприємство «БТ-22» (адреса : Україна,70605,3апорізька область Пологівський район, місто Пологи, вул. Лесі Українки, будинок 162, кв.11).

Запис про державну реєстрацію юридичної особи шляхом виділу (в т.ч. за судовим рішенням), ПП «БТ-22» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань 28.12.2021р.

При цьому в межах справи про банкрутство № 908/70/22 ПП «Бізон Тех 2006», представниками ПП «Бізон Тех 2006» суду надаються пояснення в процесуальних документах (копії додаються) згідно яких зобов`язання перед АТ «Укрексімбанк» за розподільчим балансом перейшли до ПП «БТ-22».

З урахуванням наведеного, а також - з огляду на невиконання направлених вимог на адреси ПП «Бізон-Тех 2006» та ПП «БТ-22», ПП «БТ-22» несе повну відповідальність за зобов`язаннями, що виникли на підставі Генеральної кредитної угоди.

У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Генеральної кредитної угоди (порушення строків оплати основного боргу та процентів), Банк направив Позичальнику Вимогу № 0 від 10.12.21р. щодо погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою Відповідно до умов Кредитних договорів, Банк вимагав сплати Позичальником непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також інших платежів за Кредитним договором протягом 10 банківських днів з дати отримання Вимоги. Зазначену Вимогу Позичальник отримав 21.12.2021р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Але дана Вимога не виконана.

Також Банк направив Поручителю 1 Вимогу № 0 від 10.12.21р. та Поручителю 2 Вимогу № 0 від 10.12.21р. щодо погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою Відповідно до умов Кредитних договорів, Банк вимагав сплати Поручителем 1 та Поручителем 2 непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також інших платежів за Кредитним договором протягом 10 банківських днів відповідно з дати отримання Вимоги.

Крім того, 17.02.2022 року за вих. № 0000600/5142-22. Банком направлена Вимога Відповідачу 3 - ПП «БТ-22» щодо погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою до умов Кредитних договорів, Банк вимагав сплати Підприємством непогашеної частини кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, а також інших платежів за Кредитним договором протягом 10 банківських днів відповідно з дати отримання Вимоги.

Проте вказані вимоги Банку виконані не були та залишені без задоволення. Доказів зворотного відповідачами суду не надано.

З огляду на викладене, прострочена заборгованість за Генеральною кредитною угодою перед Банком станом на 07.03.2023 року складала 171 672,23 доларів США та 238 886 430,99 грн., у зв`язку з чим Банк звернувся до суду з позовом у цій справі № 908/1387/23 про солідарне стягнення заборгованості з Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 4 статті 137 ГПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову від 26.12.2011 р. № 16 вказано, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, з наведених норм вбачається, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акту.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3); захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 у справі №910/361/18.

Отже, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог.

Оцінюючи доводи заявника щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів суд враховує, що предметом позову є стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитом в загальній сумі 2 403 433,19 грн.

Як вбачається з висновків Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила забезпечити її позов до ТОВ Фастівський завод органічних рідин про стягнення коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 21 січня 2015 року шляхом накладення арешту на майно ТОВ Фастівський завод органічних рідин, а саме комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалюючи постанову про накладення арешту на майно відповідача, суд апеляційної інстанції виходив з того, що існує ризик відчуження майна товариства, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи, що відповідач намагається відчужити шляхом продажу єдине майно, яке належить йому на праві власності.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, доводи касаційної скарги щодо підстав для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог є безпідставними.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є стягнення боргу, розмір якого на день звернення з позовом становив 17 млн 289 тис. 862 грн, вбачається, що обраний судом апеляційної інстанції вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок накладення арешту на майно, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

Також у постанові від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 16.12.2019 у справі № 904/3459/19 та від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20).

Дослідивши викладені заявником доводи та надані на підтвердження цих доводів докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленим прокурором заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність і адекватність, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що між сторонами існує спір щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками за відсутності укладених договорів оренди в розмірі 7 632 238,82 грн., а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача, присудженої до стягнення суми заборгованості.

Також суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову прокурором доведено, що статутний капітал відповідача складає лише 3 000 000,00 грн., що менше заявлених до відповідача позовних вимог, а також перебування частини майна відповідача під обтяженням на суму 72 203 000 грн., тобто наявність обставин, що в підсумковому висновку може свідчити про існування сумнівів щодо можливості виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідача 7 632 238,82 грн. орендної плати.

Оскільки предметом спору є стягнення орендної плати в розмірі 7 632 238,82 грн., накладення арешту на грошові кошти відповідача у такому розмірі здатне суттєво погіршити його майновий стан, у той час як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, щодо якого, станом на день звернення з заявою про забезпечення позову, відсутні були обтяження, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Отже, обраний судами попередніх інстанцій вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

При цьому суд також враховує, що статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на ефективний засіб юридичного захисту встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України засіб юридичного захист має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії, було зазначено що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особам забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права (п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у Справі №1-33/2004: верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, як здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі).

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно правового висновку Верховного суду від 17.10.2019 року у справі № 640/7285/19, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Статтею 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року).

Підсумовуючи викладене суд враховує, що актуальна практика Верховного Суду свідчить про відступлення від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України в частині неможливості накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів.

При цьому суд погоджується з тим, що наведені заявником обставини свідчать про те, що з боку відповідачів має місце тривале та неналежне виконання умов Генеральної кредитної угоди № 18-13KG0003 від 27.07.2018, укладеної з Приватним підприємством «Бізон Тех 2006» в розмірі 171 672,23 доларів США та 238 886 430,99 грн., щодо погашення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, в результаті чого виникла заборгованість у вказаній сумі.

Бездіяльність та протиправна поведінка відповідачів, яка полягає у непогашенні суми заборгованості за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами, а також договорами поруки, а також залишення без реагування вимог позивача про погашення заборгованості як боржником так і поручителями, свідчить про свідоме ухилення відповідачів від виконання взятих на себе зобов`язань за вказаними договорами.

Крім цього, факт створення ПП "БТ-22" шляхом виділу з ПП "Бізон Тех 2006" має ознаки намагання боржника уникнути сплати заборгованості за кредитом.

За вказаних обставин суд погоджується і з доводами заявника відносно того, що застосування у межах даної справи запропонованих ним заходів забезпечення позову могло би забезпечити дієвий захист майнових інтересів позивача, а їх невжиття - істотно ускладнити б виконання рішення суду.

Накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів також не може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично залишиться у володінні власника, а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним. Вказане дійсно може слугувати додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Разом з тим, враховуючи, що предметом позову є вимога позивача до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитом в загальній сумі 171 672,23 доларів США та 238 886 430,99 грн., то виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи будуть наявними у відповідачів грошові кошти у відповідному розмірі. Отже, застосування заходу до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову є безпосередньо пов`язаним з предметом позову.

Належність відповідним особам нерухомого майна підтверджується доданими до заяви про забезпечення позову Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018 р. у справі № 910/1642/18, у постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2015 р. у справі № 910/22285/14.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв`язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідачів, їх рухоме та нерухоме майно в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідачів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем захід до забезпечення позову відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, в той час як невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову, з урахуванням доводів, наведених у заяві, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви.

Доводи представника Відповідача-2 колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, по-перше: заява про забезпечення позову містить вказівку на те, що заявник обґрунтував відсутність необхідності зустрічного забезпечення; по-друге, з огляду на розмір позовних вимог Відповідач-2 не надав суду жодних доказів щодо залишку коштів на його банківських рахунках, з яких би було можливо встановити, що арешт належних йому коштів в межах суми позову здійснюється на усі наявні на них грошові кошти і він позбавлений можливості утримувати сім`ю в умовах воєнного стану, в тому числі неповнолітніх дітей; по-третє: само по собі не повідомлення Позивачем суду про обставини, що мають значення для розгляду Заяви, а саме те, що грошові вимоги позивача, заявлені в цій справі, є вимогами, що забезпечені заставою майна, не спростовує доводів Позивача відносно виникнення заборгованості за кредитом та невжиття боржником та поручителями заходів щодо її погашення, крім того, наявність застави майна за кредитом не позбавляє сторону права користуватись передбаченими ГПК України процесуальними правами, в тому числі звернення із заявою про забезпечення позову, а запропоновані заявником заходи забезпечення позову є додатковою гарантією виконання можливого рішення суду; по-четверте: суд оцінює доводи сторін на підставі чинного законодавства, усієї судової практики за власним розсудом, а тому можливі нерелевантні посилання заявника на ту чи іншу судову практику не є визначальними при прийнятті колегією суддів відповідного рішення за заявою про забезпечення позову.

Крім цього матеріали справи свідчать про те, що строк повернення кредиту які і повідомлення банку про обов`язок відповідачів його повернути настали ще до запровадження в України воєнного стану, тобто до 24.02.2022р.

Також суд при прийнятті цієї ухвали враховує, що згідно даних ЄДРПОУ ОСОБА_2 є кінцевим бенефіціарним власником та засновником із часткою 100% ПП "БТ-22" (код 44564001) та ПП «БІЗОН-ТЕХ 2006» (код - 34216986, колишнім власником підприємства був ОСОБА_1 ), що свідчить про пов`язаність усіх відповідачів у цій справі, а тому вони є обізнаними як про наявність заборгованості перед Позивачем та необхідність її погашення, так і цієї справи № 908/1387/23 у Господарському суді Запорізької області.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що за вказаних обставин заява Позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Згідно з абз. 1 ч. 6, ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 138, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

1. Заяву Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (електрона пошта: ; вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150; ) від 27.06.2023 про забезпечення позову у справі № 908/1837/23 задовольнити.

2. В порядку забезпечення позову накласти арешт в межах ціни позову в розмірі 171 672 (сто сімдесят одна тисяча шістсот сімдесят два) дол. 23 центи США та 238 886 430 (двісті тридцять вісім мільйонів вісімсот вісімдесят шість тисяч чотириста тридцять) грн. 99 коп. на:

2.1. нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):

- об`єкт нерухомого майна земельна ділянка площею (га): 5.0122, кадастровий номер :08:002:0050, реєстраційний номер 227, дата державної реєстрації земельної ділянки: 01.01.2013;

- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка площею (га): 142,3, кадастровий номер :04:001:0206, реєстраційний номер 27 , Дата державної реєстрації земельної ділянки: 09.11.2012, місце знаходження: Запорізька область, Більмацький район , сільська рада Гусарківська;

- об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :02:001:0082, реєстраційний номер: , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0.146 га;

- об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка площею (га): 0.146, кадастровий номер :02:001:0082, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Ялта, смт. Відрадне.

2.2. грошові кошти розміщені на банківських рахунках ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в банківських установах, зокрема, але не виключно в : АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (ідентифікаційний код 14361575); АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (ідентифікаційний код 14305909); АТ "СЕНС БАНК" (ідентифікаційний код 23494714); АТ "УКРСИББАНК" (ідентифікаційний код 09807750) ; АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (ідентифікаційний код 21133352; ПАТ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК "ПІВДЕННИЙ" (ідентифікаційний код 20953647), що знаходяться на будь - яких рахунках у банківських або інших фінансово - кредитних установах, виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду.

2.3 грошові кошти розміщені на банківських рахунках ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в банківських установах, зокрема, але не виключно в: АТ "СЕНС БАНК" (ідентифікаційний код 23494714), АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" (ідентифікаційний код 14361575); АТ "МЕТАБАНК" (ідентифікаційний код 20496061), АТ "ОТП БАНК" (ідентифікаційний код 21685166), що знаходяться на будь - яких рахунках у банківських або інших фінансово - кредитних установах, виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду.

2.4. грошові кошти розміщені на банківських рахунках Приватного підприємства «БТ-22» (ідентифікаційний код 44564001), в банківських установах, зокрема, але не виключно в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (ідентифікаційний код 00032112), що знаходяться на будь - яких рахунках у банківських або інших фінансово - кредитних установах, виявлених державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду.

2.5. рухоме майно (транспортні засоби, частки в статутних капіталах юридичних осіб), яке належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), та які будуть виявлені державною виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду.

Стягувач:

Акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України (електрона пошта: ; вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150; )

Боржники:

1 ОСОБА_1 (електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування та фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

2 ОСОБА_2 (електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса для листування та фактичного проживання: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 )

3 Приватне підприємство БТ-22 (електронна пошта: ; вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, м. Пологи, Запорізька область, 70605; )

5. Оригінал ухвали направити на адресу Акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (електрона пошта: ; вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150; )

6. Копію ухвали направити відповідачам.

7. Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

8. Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та відповідно до ч. 8. ст. 140, ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано: 16.10.2023.

Строк пред`явлення даної ухвали до виконання до 16.10.2026.

Головуючий суддя К.В. Проскуряков

Суддя В.Л. Корсун

Суддя О.В. Ярешко

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ч. 8. ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову.

В ч. 1 ст. 256 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.