РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.10.2023Справа № 910/6759/23

За позовом1) ОСОБА_1 2) ОСОБА_2 3) ОСОБА_3
доПублічного акціонерного товариства "Укрнафта"
простягнення сум неотриманих дивідендів та нарахувань за неотримані суми
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивачів: Бєлкін Л.М.;

від відповідача: Михалевич М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/6759/23 за позовом ОСОБА_1 (далі також - позивач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі також - позивач-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі також - позивач-3, ОСОБА_3 ) до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі також - відповідач, ПАТ «Укрнафта») про стягнення сум неотриманих дивідендів та нарахувань на неотримані суми в загальному розмірі 401 991,34 грн.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 05.10.2023.

05.10.2023 представник позивача звернувся до суду із письмовим клопотанням про врахування позиції Верховного Суду, яку викладено у постанові від 30.08.2023, справа № 910/9326/22.

Безпосередньо в судовому засіданні 05.10.2023 представник позивачів наполягав на задоволенні позову та надав усні пояснення по справі, а представник відповідача проти позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Суд заслухав вступне слово, закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

У судовому засіданні 05.10.2023 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 3.1 статуту ПАТ "Укрнафта" в чинній редакції, затвердженій рішенням загальних зборів акціонерів від 19.09.2019 (протокол № 29 від 19.09.2019), який розміщений у вільному доступі на сайті відповідача (далі - Статут) акціонерами Товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції, відповідно до положень цього Статуту та вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 3.2 Статуту кожною простою акцією Товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

У п. 6.1 Статуту зазначено, що акція Товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього товариства.

За змістом п. 6.16 Статуту документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів є виписка з рахунку в цінних паперах, яка видається депозитарною установою на вимогу власника цінних паперів або і інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах. Виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Облік прав власності на акції Товариства здійснюється відповідно до законодавства про депозитарну систему України (п. 6.17 Статуту).

Дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватись пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способів та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу (п. 6.18 Статуту).

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада Товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок і строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради Товариства, передбаченим першим реченням цього пункту, але не раніше ніж через 10 робочих днів після прийняття такого рішення наглядовою радою Товариства (п. 6.20 Статуту).

Товариство в порядку, встановленому наглядовою радою Товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок і строк їх виплати (п. 6.21 Статуту).

18.05.2021 загальні збори ПАТ "Укрнафта" (протокол № 31 від 18.05.2021) з сімнадцятого питання порядку денного (розподіл прибутку за підсумками 2018 року) вирішили затвердити такий розмір та порядок розподілу прибутку Товариства за 2018 рік:

- на виконання ч. 5 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" направити на виплату дивідендів за простими акціями частину чистого прибутку в сумі 1 931 619 526,20 грн, що складає 30 % чистого прибутку Товариства за 2018 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком;

- решту чистого прибутку Товариства за 2018 рік у сумі 4 506 581 473,80 грн, що складає 70 % чистого прибутку, направити на покриття накопиченого збитку.

Також затверджений загальний розмір дивідендів за простими акціями ПАТ "Укрнафта" за результатами 2018 року в сумі 1 931 619 526,20 грн. Нараховані за результатами 2018 року дивіденди, що припадають на 1 (одну) просту акцію, затверджено у розмірі 35,62 грн.

Рішенням Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" від 27.05.2021 (протокол № 9/21 засідання Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" від 27.05.2021) встановлено, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за підсумками 2018 року, є 11.06.2021, спосіб виплати дивідендів - виплату дивідендів здійснити через депозитарну систему України, строки виплати дивідендів за підсумками 2018 року: дата початку строку виплати дивідендів - 15.06.2021, дата закінчення строку виплати дивідендів - 17.11.2021. Спосіб виплати дивідендів - виплата дивідендів здійснюється через депозитарну систему України.

До переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів за результатами 2018 року, окрім інших акціонерів, що володіють акціями ПАТ «Укрнафта», включені позивачі:

- ОСОБА_1 , кількість акцій - 3 050 шт.;

- ОСОБА_2 , кількість акцій - 2 440 шт.;

- ОСОБА_3 , кількість акцій - 2 850 шт.

Як зазначають позивачі, станом на день подання позову граничний строк для виплати дивідендів за 2018 рік (17.11.2021) минув, але позивачі не отримали дивіденди за 2018 рік.

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 наголошують, що відповідач в порушення норм законодавства не виконав належним чином зобов`язання з виплати позивачам, як акціонерам Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», дивідендів за 2018 рік.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, посилався на наступне.

ПАТ «Укрнафта» не порушувало та не оспорює права та законні інтереси своїх акціонерів, а вживало всіх можливих заходів для забезпечення виплати акціонерам дивідендів за 2018 рік. Зокрема, ПАТ «Укрнафта» зазначає, що 23.12.2021 звернулося до ПАТ «Національний депозитарій України» з розпорядженням № 01/01/13/05/02-02-213 від 22.12.2021 про виплату дивідендів (сум погашення) за цінними паперами та переказало на рахунок третьої особи платіжним дорученням № 19389-П21 від 23.12.2021 грошові кошти в сумі 30 072 756,24 грн, зазначивши у розпорядженні про виплату доходів за результатами діяльності ПАТ «Укрнафта» у 2018 році необхідність перерахування дивідендів згідно розрахунку нарахування дивідендів за цінними паперами емітента на 8 аркушах.

Проте, як наголошує відповідач, 23.12.2021 ПАТ «Національний депозитарій України» ці кошти повернуло на рахунок ПАТ «Укрнафта», обґрунтовуючи тим, що: « 1. надані документи містять суперечливі дані. 2. Надання розпорядження про виплату дивідендів, яке містить інформацію про виплату частками, та перерахування Центральному депозитарію коштів про виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску (абзац 5 підпункту 1 пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів затвердженого рішенням НКЦПФР від 12.04.2016 №391)».

29.12.2021 відповідач повторно звернувся до ПАТ «Національний депозитарій України» з розпорядженням № 01/01/13/05/02-02-213 від 22.12.2021 про виплату дивідендів (сум погашення) за цінними паперами та переказав на рахунок третьої особи платіжним дорученням № 19729-П21 від 29.12.2021 грошові кошти в сумі 30 072 756,24 грн, зазначивши у розпорядженні про виплату доходів за результатами діяльності ПАТ «Укрнафта» у 2018 році необхідність перерахування дивідендів згідно розрахунку нарахування дивідендів за цінними паперами емітента на 8 аркушах.

29.12.2021 ПАТ «Національний депозитарій України» ці кошти вдруге повернуло на рахунок відповідача з таким обґрунтуванням: « 1. надані документи містять суперечливі дані. 2. Надання розпорядження про виплату дивідендів, яке містить інформацію про виплату частками, та перерахування Центральному депозитарію коштів про виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску (абзац 5 підпункту 1 пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів затвердженого рішенням НКЦПФР від 12.04.2016 №391)».

11.02.2022 відповідач втретє звернувся до ПАТ «Національний депозитарій України» з розпорядженням №01/01/13/05/02-02-262 від 11.02.2022 про виплату дивідендів (сум погашення) за цінними паперами та переказав на рахунок третьої особи платіжним дорученням №2875-П22 від 11.02.2022 грошові кошти в сумі 12 408 534,48 грн, зазначивши у розпорядженні про виплату доходів за результатами діяльності ПАТ «Укрнафта» у 2018 році необхідність перерахування дивідендів згідно розрахунку нарахування дивідендів за цінними паперами емітента на 10 аркушах.

Разом із тим, 11.02.2022 ПАТ «Національний депозитарій України» ці кошти втретє повернуло на рахунок відповідача з обґрунтуванням такого повернення: « 1. надані документи містять суперечливі дані. 2. Надання розпорядження про виплату дивідендів, яке містить інформацію про виплату частками, та перерахування Центральному депозитарію коштів про виплати не всім особам, які мають право на отримання дивідендів, без збереження пропорційності щодо кількості належних таким особам прав на акції відповідного випуску (абзац 5 підпункту 1 пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Порядку виплати акціонерним товариством дивідендів затвердженого рішенням НКЦПФР від 12.04.2016 №391)».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів визначає Закон України «Про акціонерні товариства» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі також - Закон № 514-VI).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону № 514-VI корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Порядок виплати дивідендів встановлений ст. 30 Закону № 514-VI. Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 зазначеної статті, виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу.

Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів (ч. 2 ст. 30 Закону № 514-VI).

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону № 514-VI товариство в порядку, встановленому наглядовою радою товариства, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок та строк їх виплати. Протягом 10 днів з дня прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями акціонерне товариство повідомляє про дату, розмір, порядок та строк виплати дивідендів за простими акціями оператора організованого ринку капіталу (операторів організованих ринків капіталу), на якому (яких) акції такого товариства допущені до торгів.

Таким чином, обов`язок виплачувати дивіденди, про виплату яких зборами акціонерів прийнято рішення, є імперативним обов`язком відповідача. При цьому, відповідач зобов`язаний персонально повідомляти акціонерів про виплату дивідендів.

З прийняттям товариством рішення про виплату дивідендів та встановленням у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасником (акціонером) у товариства виникає обов`язок виплатити дивіденди без будь-яких додаткових умов у встановлений у рішенні загальних зборів строк. Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами. Отже, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

При цьому, посилання відповідача на те, що здійснити виплату позивачам йому завадили дії Центрального депозитарію, який тричі повертав перераховані для виплат кошти, суд відхиляє, з огляду на зміст абз. 2 ч. 1 ст. 30 Закону № 514-VI, яким встановлено обов`язок Товариства у разі вирішення сплачувати дивіденди частками здійснювати таку виплату всім власникам акцій одного типу пропорційно до їх кількості, тоді як відповідач тричі (23.12.2021, 29.12.2021 та 11.02.2022) намагався здійснити виплату дивідендів за 2018 рік через депозитарну систему України лише певним акціонерам, яких він визначив самостійно з переліку осіб, які мали право на отримання дивідендів.

З посиланнями відповідача на неможливість виплатити дивіденди позивачам через те, що деякі акціонери здійснили відступлення права на їх отримання іншим особам, тоді як відсутнє законодавче врегулювання порядку здійснення таких виплат, суд також не погоджується, оскільки питання відступлення права вимоги врегульовано нормами ЦК України.

Відповідно до п.п. 168.1.1, 168.1.5 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Положеннями п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Згідно з положеннями п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до Податкового кодексу України у частині оподаткування військовим збором.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що відповідач до 17.11.2021 був зобов`язаний виплатити позивачам дивіденди за 2018 рік на загальну суму 297 070,80 грн.

Оскільки, доказів здійснення таких виплат відповідач суду не надав, є правильним висновок, що позовні вимоги в частині стягнення дивідендів за 2018 рік підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім суми основного боргу, позивачі нарахували до стягнення з відповідача 3% на суму 12 176,40 грн та інфляційні витрати 92 744,14 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обов`язок відповідача виплатити дивіденди ґрунтується на приписах актів цивільного законодавства. Цей обов`язок є простроченим. При цьому, розмір грошового зобов`язання слід обраховувати від суми, що підлягала виплаті, а не від нарахованої суми.

Оскільки, у відповідача виник обов`язок зі сплати дивідендів, тобто виникло грошове зобов`язання, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 625 ЦК України. Ця норма встановлює відповідальність за порушення будь-якого грошового зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, в тому числі і такого, що не засновано на договорі.

Перевіривши надані позивачами розрахунки, суд встановив, що надані позивачами розрахунку інфляційних втрат та 3% річних є арифметично правильними, а отже, з відповідача на користь позивача-1 підлягає стягненню 4 453,00 грн 3% річних та 33 917,22 грн інфляційних втрат, а на користь позивача-2 - 3 562,40 грн 3% річних та 27 133,78 грн інфляційних втрат, на користь позивача-3 - 4 161,00 грн 3% річних та 31 693,14 грн інфляційних втрат. Тобто, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача згідно з положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) дивіденди в сумі 108 641,00 грн, 3% річних в розмірі 4 453,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 33 917,22 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) дивіденди в сумі 86 912,80 грн, 3% річних в розмірі 3 562,40 грн, інфляційні втрати в розмірі 27 133,78 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) дивіденди в сумі 101 517,00 грн, 3% річних в розмірі 4 161,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 31 693,14 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.10.2023 року.

Суддя Ю.О.Підченко