РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2023Справа № 910/9892/23

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом ОСОБА_1

до Виробничого кооперативу "ОЛЕКСІЯ ЛУК`ЯНОВА"

про стягнення 67 836,07 грн

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Виробничого кооперативу "ОЛЕКСІЯ ЛУК`ЯНОВА" (далі-відповідач) про стягнення 67 836,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань на підставі договору про умови участі асоційованого члена в програмі розбудови мережі ломбардів "Ростовщик" № ВКДВ-0000541 від 04.02.2021, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість.

Ухвалою Господарського суду м. Києва №910/9892/22 від 28.06.2023 позовну заяву залишено без руху.

07.07.2023 від позивача надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 28.06.2023.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.07.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/9892/23 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Означену ухвалу, направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення повернуто до суду з посиланням на відсутність адресата за вказаною адресою.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/9892/23 однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з 04 лютого 2021 року є асоційованим членом Виробничого кооперативу «Олексія Лук`янова» (далі - кооператив), оскільки сплатив обов`язковий пайовий внесок у розмірі 100 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1311.

04.02.2021 між сторонами було укладено Договір № ВКДВ-000541 про умови участі асоційованого члена в Програмі розбудов мережі ломбардів «Ростовщик» (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, асоційований член кооперативу надає право кооперативу направляти кошти, які є додатковим пайовим внеском в кооперативі, в сумі згідно придбаного пайового свідоцтва № ВК0000541 від 04 лютого 2021 року на реалізацію програми на термін 18 місяців 0 днів.

Згідно із п. 2.1.2.1. договору, у процесі реалізації програми асоційований член кооперативу набуває права на отримання результату діяльності у вигляді регулярних грошових виплат в розмірі прогнозованого обсягу пайових виплат, що складає 40% річних від суми пайового внеску один раз на місяць.

Відповідно до п. 2.1.2.2. договору, після закінчення строку, зазначеного в п. 1.1. договору асоційований член кооперативу набуває права на повернення коштів свого додаткового пайового внеску в грошовій формі в повному обсязі. Після повернення коштів додаткового пайового внеску оригінал пайового свідоцтва, що видане під час оформлення цього внеску, анулюється та повертається кооперативу.

Згідно із п. 2.3.3. договору, кооператив зобов`язується сумлінно виконувати умови цього договору та нести відповідальність за завдані шкоди асоційованому члену кооперативу, встановленого цим договором, чинним законодавством України, Статутом та внутрішніми положеннями кооперативу.

Варто додати, що п. 2.3.2. договору визначено, що кооператив зобов`язується надавати асоційованому члену кооперативу інформацію і необхідні документи на його запит.

На виконання умов договору позивачем було перераховано кошти в розмірі 55 000,00 грн. на користь відповідача, а відповідач в свою чергу видав позивачу оригінал пайового свідоцтва № ВК 0000541.

Таким чином, з 04 серпня 2022 року у позивача виникло право на звернення до відповідача із вимогою про повернення коштів свого додаткового пайового внеску в грошовій формі в повному обсязі, а саме в розмірі 55 000,00 грн.

16.01.2023 сторона позивача звернулась до відповідача із вимогою про повернення коштів за договором. Вказане звернення було надіслано до відповідача засобами поштового зв`язку (трек номер відправлення 124) та засобом електронного зв`язку на офіційну електронну адресу відповідача: .

Однак, відповіді та необхідного перерахування коштів не було попри фактичне отримання відповідачем описаного звернення. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання п. 2.1.2.2. договору.

Окрім того, позивач вказує, що відповідачем не було дотримано п. 2.1.2.1. договору, а саме не здійснено щомісячні грошові виплати починаючи з березня 2022 року по серпень 2022 року в розмірі 10 947,31 грн. Вказана сума підтверджується додатком № 1 до пайового свідоцтва № ВК0000541 від 04.02.2021 року.

Таким чином, звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає, що відповідачем фактично порушено пункти договору 2.1.2.1. та 2.1.2.2., чим порушено відповідні права позивача.

Згідно із п. 3.1. договору, за недовиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору, статуту, чинного законодавства України та внутрішніх положень кооперативу.

Відповідно до ст. 4 ГПК України у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Згідно з пунктами 3, 4 частини 1 статті 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої юридичної особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів; а також справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Відповідно до положень ст. 93, 94 Господарського кодексу України підприємствами колективної власності є виробничі кооперативи, підприємства споживчої кооперації, підприємства громадських та релігійних організацій, інші підприємства, передбачені законом. Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України "Про кооперацію".

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Пай - це майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Статтею 14 Закону України "Про кооперацію" визначено, що у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Відповідно до розділу 3 статуту ВО "Олексія Лук`янова" кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, кооператив може укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки.

Згідно з п. 17.1 статуту Голова правління кооперативу наділений правом представництва інтересів кооперативу і укладення угод від імені кооперативу (п. 4).

Відповідно до розділу 12 статуту при вступі до кооперативу для організаційного забезпечення його діяльності кожна фізична або юридична особа робить вступний внесок у грошовій формі. У кооперативі встановлено обов`язкові та додаткові пайові внески. Асоційовані члени кооперативу вносять паї грошовими коштами.

Додатковий пайовий внесок - це добровільний грошовий чи інший майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу понад пай у пайовий фонд кооперативу (п. 12.4 статуту).

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про кооперацію" пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Згідно з ч. 2, 3 статті 26 Закону України "Про кооперацію" виплати на паї - виплати частини доходу кооперативу на паї члена та асоційованого члена кооперативу. Розмір виплат на паї встановлюється рішенням загальних зборів членів кооперативу після відрахувань обов`язкових коштів на формування і поповнення його фондів. Виплати можуть здійснюватися у грошовій формі, товарами, цінними паперами, а також у формі збільшення паю та в інших формах, передбачених статутом кооперативу. Загальна сума виплат на паї не може перевищувати 20 відсотків доходу, визначеного до розподілу.

Разом з цим відповідно до частини 3 статті 107 Господарського кодексу України відносини виробничого кооперативу з іншими підприємствами, установами, організаціями та громадянами в усіх сферах господарської діяльності встановлюються на основі договорів.

У даному випадку укладення договору № ВКДВ-0000541 від 04.02.2021 охоплюється поняттям господарської діяльності кооперативу. Як вже зазначалось, відповідно до п 1.1. договору асоційований член кооперативу надає право кооперативу направляти кошти, які є додатковим пайовим внеском в кооперативі, в сумі згідно придбаного пайового свідоцтва № ВК0000078 від 04.02.2021 на реалізацію програми на термін 18 місяців 0 днів.

Також договором було передбачено, що 2. асоційований член кооперативу має право отримувати прогнозований обсяг пайових виплат згідно Програми. 2.1.3. Розпоряджатися своїм паєм відповідно до Статуту Кооперативу. (п. 2.1.2. Договору).

Між тим судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу регулярні пайові виплати з березня 2022 по серпень 2022 - в сумі 10 947,31 грн, а також не повернув додатковий пайовий внесок у розмірі 55 000 грн, що разом складає 65 947,31 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою від 16.01.2023 про повернення додаткових пайових внесків та регулярних грошових виплат відповідно до договору р № ВКДВ-0000541 від 04.02.2021.

Проте вказана вимога позивача залишилась без відповіді та задоволення.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач доказів, які свідчать про виконання своїх зобов`язань за договором зі сплати позивачу додаткових пайових внесків та регулярних грошових виплат не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ВО "Олексія Лук`янова" заборгованості у сумі 65 947,31 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача 1 328,21 грн. інфляційних втрат та 560,55 грн. 3 % річних суд виходив з такого.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Із викладеного слідує, що право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України, виникло в силу закону, а не договору відступлення. При цьому суть вказаного права полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому новий кредитор має право вимоги до боржника в частині стягнення з боржника матеріальних втрат в силу закону.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд дійшов висновку, про їх обґрунтованість, а тому вимоги про стягнення 1 328,21 грн. інфляційних втрат та 560,55 грн. 3 % річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Стягнути з Виробничого кооперативу "Олексія Лук`янова" (04050, м. Київ, вул. Іллєнка Юрія, буд. 2/10, кор. 14, ідентифікаційний код 40900662) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість в сумі 65 947,31 грн., 1 328,21 грн. інфляційних втрат, 560,55 грн. 3 % річних та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов