ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

16 жовтня 2023 року Справа № 915/1541/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши матеріали

заяви: Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54005, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 161; ідентифікаційний код 31448144)

про видачу судового наказу

про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованості за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод в сумі 25 036,55 грн,

В С Т А Н О В И В:

06.10.2023 Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з заявою № 1956/36 від 03.10.2023 про видачу судового наказу, в якій просить суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, , П/р НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Восток», МФО 307123) 25 036,55 грн заборгованості за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод з 1 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, 955,63 грн 3% річних, 3 291,30 грн інфляційних втрат та витрати на оплату судового збору у сумі 268,40 грн.

В обґрунтування поданої заяви про видачу судового наказу заявник зазначив, про те, що Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» надає послуги з постачання питної води та приймання стічних вод Фізичній особі-підприємцю Івасюку Володимиру Івановичу на підставі договору від 21.03.2014 р. №А/6089. Відповідно до договору МКП «Миколаївводоканал» зобов`язувалося надавати Боржнику послуги з постачання питної води в точку передачі та приймати від нього стічні води у системи каналізації в точці приймання, а Боржник зобов`язувався здійснювати своєчасну оплату наданих послуг. МКП «Миколаївводоканал» виконувало свої обов`язки за Договором у повному обсязі та належним чином. Відповідно до п. 5. ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за ці нами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» Споживач повинен «своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення». В порушення умов Договору та чинного законодавства Боржник оплату наданих послуг з лютого 2022 року не здійснював, таким чином за спожиті послуги питного водопостачання та водовідведення з лютого 2022 року по вересень 2022 року утворився борг в розмірі 25 036,55 грн. У зв`язку з невиконанням зобов`язання з оплати наданих послуг Боржнику здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, які відповідно становлять 955,63 гри та 3 291,30 грн.

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу у зв`язку з таким:

Відповідно до ч. 1-3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Пунктом 6 частини 1 ст. 175 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У заяві про видачу судового наказу Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» зазначило боржником фізичну особу ОСОБА_1 . При цьому, заявник вказав, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10 грудня 2021 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Івасюка Володимира Івановича. Отже, на даний час Боржник не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Водночас, заявник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18, та зазначає, що господарські суди на даний час мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як встановлено судом, на час звернення із заявою про видачу судового наказу до суду боржник не перебуває у статусі фізичної особи-підприємця та припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника фізичної особи ОСОБА_1 , який на час подання заяви про видачу судового наказу та її розгляду не має статусу фізичної особи-підприємця.

При цьому судом враховується правова позиція, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18, відповідно до якої господарські суди на даний час мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем; а також правова позиція, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі № 127/23144/18, відповідно до якої, якщо правовідносини заявника та боржника виникли з господарського договору, то зобов`язання за таким договором у боржника з втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Так, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Однак, суд наголошує, що справа №904/1083/18, на яку посилався заявник, розглядалась судами в порядку позовного, а не наказного провадження.

Разом з тим, частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Проте, звертаючись з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме фізичну особу ОСОБА_1 , яка втратила статус фізичної особи-підприємця, заявником не взято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання, та що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

Суд зазначає, що визначаючись із подальшими заходами за для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену позицію Великої Палати Верховного Суду у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували, як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

За цих обставин, враховуючи, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на дату звернення заявника до суду з заявою про видачу судового наказу підприємницька діяльність боржника припинена, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця, суд відмовляє у видачі судового наказу за заявою Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод в сумі 25 036,55 грн, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 152 та п. 6 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У зв`язку з викладеним, оскільки станом на дату звернення із заявою про видачу судового наказу боржник припинив підприємницьку діяльність, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись п.п. 4 ч. 1 ст. 152, ст. ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Міському комунальному підприємству «Миколаївводоканал» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод в сумі 25 036,55 грн, за заявою № 1956/36 від 03.10.2023 про видачу судового наказу у справі № 915/1541/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Г. Смородінова