РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2023Справа № 910/12175/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства "ТУРБО-К"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 135 452, 95 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "ТУРБО-К" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 135 452, 95 грн., з яких: 113 200, 01 грн. - інфляційних втрат та 22 252, 93 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 75/128-21/11-121-01-21-10392 від 29.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

22.08.2023 до суду надійшов відзив Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на позовну заяву, в якому відповідач просить суд звільнити відповідача від відповідальності у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних втрат заявлених позивачем. Крім того, відповідач зазначає, що вартість наданої правничої допомоги у розмірі 20 000, 00 грн, яка заявлена до стягнення позивачем є завищеною та не співмірна з позовними вимогами.

07.09.2023 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що договір між сторонами було укладено у 2021 році і строкк виконання зобов`язання по даному договору для відповідача настав до моменту початку війни на території України, а саме з 30.01.2022 по 12.02.2022. Позивач також зазначає, що нараховані позивачем 3 % річних на суму основного боргу не є такими, що перевищують суму основного боргу. Крім того, позивач зазначає, що лист ТПП від 28.02.2022 №№ 2024/02.0-7.1, розміщений на веб-сайті ТПП не може вважатись сертифікатом про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-промисловою палатою України відповідачу-1.

11.09.2023 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує про необхідність зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021 між Приватним підприємством "Турбо-К" (виконавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (замовник) було укладено договір № 75/128-21/11-121-01-21-10392, відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику наступні послуги: Код ДК 021:2015 - 51530000-6 Послуги зі встановлення верстатів (послуга: "Капітальний ремонт токарно-гвинторізного верстату модель 1М63Н інвентарний № 15638, токарно-гвинторізних універсальних верстатів модель КА-280 інвентарний № 14718, модель КА-280 інвентарний № 14719").

Вартість послуг визначається відповідно до протоколу узгодження договірної ціни та складає 580 000, 00 грн, крім того 116 000, 00 грн ПДВ, разом 696 000,00 грн (п. 2.1 договору).

Пунктами 2.2, 2.3 договору визначено, що оплата наданих послуг здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 4.2 договору, передача верстатів в ремонт й після ремонту оформляється двосторонніми Актами приймання-передачі верстатів в ремонт і Актами приймання-передачі верстатів з ремонту відповідно, підписаними уповноваженими особами замовника й виконавця.

Приймання наданих послуг замовником та їх передача виконавцем здійснюється за Актом здачі-приймання наданих послуг (п. 5.1 договору).

За умовами пунктів 5.2 - 5.4 договору після завершення надання послуг виконавець складає і направляє замовникові три примірники підписаного зі своєї сторони Акта здачі-приймання наданих послуг для оформлення з додаванням документів, що підтверджують використання ТМЦ (копії актів на списання та інше), а також документів згідно з розділом 4 технічної документації.

Замовник протягом 10-ти днів від дня одержання Акта здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний відправити виконавцеві підписаний Акт або мотивовану відмову від приймання результатів наданих послуг.

У випадку мотивованої відмови замовника, сторони складають двосторонній акт із переліком виявлених недоліків, вартості неякісно наданих послуг та строків їх усунення. Виконавець зобов`язаний усунути виявлені недоліки в строк, установлений в двосторонньому акті, без додаткової оплати.

Відповідно до п. 12.1. договору, він вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 01.03.2022 (в редакції додаткової угоди № 1 від 17.09.2021).

Як зазначає позивач, відповідно до актів здачі-приймання токарно-гвинторізних верстатів на капітальний ремонт від 28.07.2021, від 30.09.2021, від 07.10.2021, замовником передано, а виконавцем прийнято на капітальний ремонт токарно-гвинторізні верстати КА-280 інвентарний № 14718, КА-280 інвентарний №14719, 1М63Н інвентарний № 15638, які в подальшому відповідно до актів здачі-приймання токарно-гвинторізного верстата з капітального ремонту від 01.12.2021, від 09.12.2021, від 14.12.2021 були повернуті замовнику.

На підтвердження надання послуг з капітального ремонту верстатів матеріали справи містять підписані та скріплені печатками сторін акти здачі-приймання наданих послуг №1 від 01.12.2021 на суму 216 000,00 грн (разом з ПДВ), №2 від 09.12.2021 на суму 216000,00 грн (разом з ПДВ) та №3 від 14.12.2021 на суму 264000,00 грн (разом з ПДВ).

Проте, у зв`язку з несплатою Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" наданих йому послуг за договором №75/128-21/11-121-01-21-10392 від 29.06.2021, Приватне підприємство "ТУРБО-К" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 696 000, 00 грн основної заборгованості, 77 937, 34 грн інфляційних втрат та 7 967, 34 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі № 910/6895/22 позовні вимоги Приватного підприємства "ТУРБО-К" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного підприємства "Турбо-К" заборгованість в розмірі 580 000 (п`ятсот вісімдесят тисяч) грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 64 947 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок сім) грн 79 коп., 3% річних в розмірі 6 793 (шість тисяч сімсот дев`яносто три) грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 776 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят шість) грн 13 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/6895/22 змінено. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: Позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного підприємства "ТУРБО-К" 696 000 (шістсот дев`яносто шість тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 7 967 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн 34 коп трьох процентів річних, 77 937 (сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 34 коп. інфляційних втрат та 11 728 (одинадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн 57 коп. судового збору.". Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Турбо-К" 2 928 (дві тисячі дев`ятсот двадцять вісім) грн 71 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Судом у справі № 910/6895/22 встановлено наступне:

- факт надання послуг з капітального ремонту верстатів підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами здачі-приймання наданих послуг на загальну суму 696 000,00 грн (разом з ПДВ): №1 від 01.12.2021 на суму 216 000,00 грн (разом з ПДВ), №2 від 09.12.2021 на суму 216000,00 грн (разом з ПДВ) та №3 від 14.12.2021 на суму 264 000,00 грн (разом з ПДВ);

- Державне підприємство визнало факт підписання зазначених актів здачі-приймання наданих послуг та не оспорювало їх відповідність положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність";

- договором не визначено обов`язку та строку надіслання на електронну адресу замовника зареєстрованої податкової накладної, а порядок відшкодування вартості послуг в сумі ПДВ визначений у пункті 2.3. договору - після реєстрації податкової накладної, тобто на наступний день після відповідної події;

- в матеріалах справи №910/6895/22 відсутні будь-які докази оплати наданих послуг на загальну суму 696 000,00 грн.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.11.1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України» від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Отже, обставини, які встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 у справі № 910/6895/22, яка набрала законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

Звертаючись до суду з даним позовом, Приватне підприємство "ТУРБО-К" зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг, а тому просить суд стягнути з відповідача 113 200, 01 грн. - інфляційних втрат за період з 01.06.2022 по 30.06.2023 та 22 252, 93 грн. - 3 % річних за період з 01.07.2022 по 24.07.2023.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору №75/128-21/11-121-01-21-10392 від 29.06.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом вище, постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 у справі №910/6895/22 змінено. Позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного підприємства "ТУРБО-К" 696 000 (шістсот дев`яносто шість тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 7 967 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн 34 коп трьох процентів річних, 77 937 (сімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 34 коп. інфляційних втрат та 11 728 (одинадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн 57 коп. судового збору.".

Пунктами 2.2, 2.3 договору визначено, що оплата наданих послуг здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами Акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом у справі № 910/6895/22 встановлено, що факт надання послуг з капітального ремонту верстатів підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами здачі-приймання наданих послуг на загальну суму 696 000,00 грн (разом з ПДВ): №1 від 01.12.2021 на суму 216 000,00 грн (разом з ПДВ), №2 від 09.12.2021 на суму 216000,00 грн (разом з ПДВ) та №3 від 14.12.2021 на суму 264 000,00 грн (разом з ПДВ). З урахуванням положень пункту 2.2., 2.3. договору відповідач повинен був оплатити вартість послуг за актом здачі приймання послуг від 01.12.2021 №1 на суму 216000,00 грн до 30.01.2022, за актом здачі приймання послуг від 09.12.2021 №2 на суму 216 000,00 грн до 07.02.2022, за актом здачі приймання послуг від 14.12.2021 №3 на суму 264 000,00 грн до 12.02.2022. Проте вартість поставлено товару не була сплачена. В матеріалах справи №910/6895/22 відсутні будь-які докази оплати наданих послуг на загальну суму 696 000,00 грн.

Також, суд у справі № 910/6895/22 зазначив, що позивачем нараховано до стягнення з Державного підприємства 7 967, 34 грн трьох процентів річних та 77937,34 грн інфляційних втрат, з яких: 2 592,00 грн - три проценти річних, нарахованих за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн, 26 824,70 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.02.2022 по 31.05.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн; 2 467,73 грн - три проценти річних, нарахованих за період з 08.02.2022 по 30.06.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн, 23 000,69 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн; 2 907,62 грн - три проценти річних, нарахованих за період з 13.02.2022 по 30.06.2022 на суму боргу в розмірі 264 000,00 грн, 28 111,95 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 на суму боргу в розмірі 264 000,00 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, апеляційний суд у справі № 910/6895/22 дійшов висновку, що він відповідає умовам договору та вимогам закону, а також не перевищує розраховані колегією суддів суми, відповідно є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Однак, враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг та відсутність доказів виконання відповідачем постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2023 у справі № 910/6895/22, позивачем здійснено донарахування відповідачу 3 % річних та інфляційних втрат.

У своєму відзиві Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" вказує про відсутність вини відповідача внаслідок обставин непереборної сили.

Проте суд не погоджується з вказаними доводами відповідача, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За частиною 2 статті 218 Господарського кодекксу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в постановах: від 25.01.2022 у справі №904/3886/22, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Колегією суддів встановлено, що пунктами 9.2.-9.4. договору наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно із законодавством України або іншим уповноваженим органом відповідно до законодавства України.

Сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням протягом 10 днів відповідного підтверджуючого документу.

Якщо форс-мажорні обставини тривають більше 3 місяців, сторони мають право розірвати договір, уклавши про це відповідну угоду.

Наявність форс-мажорних обставин звільняє сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за договором.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в України" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

Таким чином, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили.

Судом встановлено, що всупереч пунктів 9.2.-9.4. договору в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Разом із тим, суд зазначає, що за умовами договору повна оплата послуг мала б бути здійснена до введення воєнного стану на всій території України та настання, на думку Державного підприємства, для нього обставин непереборної сили.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача про відсутність його вини внаслідок настання обставин непереборної сили.

Тож, позивач просить суд стягнути з відповідача 113 200, 01 грн. - інфляційних втрат за період з 01.06.2022 по 30.06.2023 та 22 252, 93 грн. - 3 % річних за період з 01.07.2022 по 24.07.2023.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Як встановлено судом вище, позивачем у справі № 910/6895/22 було заявлено до стягнення 7 967, 34 грн - 3% річних та 77937,34 грн інфляційних втрат, з яких: 2 592,00 грн - 3% річних, нарахованих за період з 01.02.2022 по 30.06.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн, 26 824,70 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.02.2022 по 31.05.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн; 2 467,73 грн - 3% річних, нарахованих за період з 08.02.2022 по 30.06.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн, 23 000,69 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 на суму боргу в розмірі 216 000,00 грн; 2 907,62 грн - 3% річних, нарахованих за період з 13.02.2022 по 30.06.2022 на суму боргу в розмірі 264 000,00 грн, 28 111,95 грн - інфляційні втрати, нараховані за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 на суму боргу в розмірі 264 000,00 грн.

Наразі позивачем заявлено до стягненню 113 200, 01 грн. - інфляційних втрат за період з 01.06.2022 по 30.06.2023 та 22 252, 93 грн. - 3 % річних за період з 01.07.2022 по 24.07.2023.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення, а тому підлягають стягненню з відповідача 113 200, 01 грн. - інфляційних втрат за період з 01.06.2022 по 30.06.2023 та 22 252, 93 грн. - 3 % річних за період з 01.07.2022 по 24.07.2023.

Разом з тим, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просило суд зменшити розмір заявлених до стягнення 3 % річних та інфляціних втрат.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Проте, суд зазначає, що приписами ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено лише право суд зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу), які підлягають стягненню з відповідача. Тож, суд не може не стягувати з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, які в силу закону та встановлених судом вище обставин обгрунтовано нараховані позивачем та за розрахунком, перевіреним судом підлягають стягненню з відповідача.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу/пені, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Проте, як встановлено судом вище, за умовами договору повна оплата послуг мала б бути здійснена відповідачем до введення воєнного стану на всій території України.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що 3 % річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому вони не можуть бути зменшені в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Судом враховано, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Так, у постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проте, у вказаній постанові судом було надано оцінку правовідносин, в яких сторонами в договорі було збільшено розмір відсотків річних за ст. 625 ЦК України. В той же час, у даній справі сторонами у договорі не збільшувався розмір відсотків річних, порівняно з визначеним законом у ст. 625 ЦК України.

Застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено з урахуванням 3% річних, що відповідає чинному законодавству України та такий розмір не є надмірним.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства "ТУРБО-К" - задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код - 24584661) на користь Приватного підприємства "ТУРБО-К" (69068, місто Запоріжжя, вулиця Кругова, будинок 165; ідентифікаційний код - 13608111) 22 252 (двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят одну) грн 93 коп. - 3 % річних, 113 200 (сто тринадцять тисяч двісті) грн 01 коп. - інфляційних втрат та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С.О. Щербаков