номер провадження справи 5/154/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 Справа № 908/1670/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Національного університету "Запорізька політехніка" (електрона пошта: ; ; вул. Жуковського, буд.64, м. Запоріжжя, 69063; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича (електрона пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (електрона пошта: ; ; вул. Центральна, буд. 6, м. Дніпро, 49000; )

про виселення з орендованого приміщення,

За участю представників сторін:

від позивача: Дєєв М.В., ордер серії АР №1131182 від 04.07.2023 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №773 від 10.12.2009)

від відповідача: не з`явилась,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

18.05.2023 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Національного університету "Запорізька політехніка" № б/н від 17.05.2023 (вх. № 1816/08-07/23 від 18.05.2023) до фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про виселення з орендованого приміщення.

18.05.2023 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.05.2023 № 908/1670/23 (суддя Проскуряков К.В.) позовну заяву залишено без руху

З урахуванням вимог викладених у вищевказаній ухвалі суду, 29.05.2023 до господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява № б/н від 26.05.2023 (вх. № 11561/08-08/23 від 29.05.2023) про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 23.05.2023 № 908/1670/23.

Ухвалою суду від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1670/23 в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження - 5/154/23. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях. Підготовче засідання призначено на 05.07.2023 о 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

Представник позивача надав до матеріалів справи письмову відповідь на відзив від 13.06.2023.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.07.2023 № 908/1670/23 розгляд справи у підготовчому провадженні відкладено на 31.07.2023 о 12 год. 30хв. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна, буд. 6, м. Дніпро, 49000; ), виключивши третю особу: Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Перемоги, буд. 50, м.Запоріжжя, 69018; ). Запропоновано відповідачу здійснити відповідні процесуальні дії та явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.07.2023 № 908/1670/23 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 04.09.2023, закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 01.09.2023 об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії.

Ухвалою від 01.09.2023р., в якому були присутні представники позивача та Відповідача, судом оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 02.10.2023 о 15 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання 02.10.2023р. представник Відповідача не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином була обізнана про час і місце судового засідання.

02.10.2023р. до початку судового засідання до канцелярії суду засобами електронної пошти з КЕП від імені представника Відповідача Коломоєць І.В. надійшли:

- заява про повернення до підготовчого судового засідання від 02.10.2023р., яке обґрунтоване необхідністю долучення доказів, які мають істотне значення по справі, а саме заяви ФОН Темнікова до Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській. Запорізькій та Кіровоградській областях від 04.06.2021р. про продовження дії договору від 11.09.2015р № 3430/д. При цьому заявник посилається на те, що Господарський суд м. Києва у справі № 910/5622/18 постановив ухвалу, якою суд повернувся до розгляду справи у підготовчому провадженні, продовжив його строк та вирішив питання про залучення до участі у справі третьої особи (ухвала від 11.10.2018 р.). Аналогічна ситуація склалася у справі № 910/7960/18. повернення до підготовчого провадження було здійснене з метою долучення до справи нових доказів (ухвала від 11.10.2018 р.). Вказує, що повернення до підготовчого провадження слід здійснити для встановлення фактичних обставини справи, що мають значення для її вирішення, а саме звернення ФОП Темнікова до Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 04.06.2021р. про продовження дії договору від 11.09.2015р№ 3430/д.

- заява про долучення доказів від 02.10.2023р., в якій зазначено, що після закриття підготовчого провадження, з`ясувалися обставини, за яких ФОП Темніков звертався з письмовою заявою до Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 04.06.2021р. про продовження дії договору від 11.09.2015р№ 3430/д. Тобто орендарем ФОП Темніковим, вчинено юридично значимі дії, а саме - звернувся з заявою про продовження договору, що свідчить про наявність у нього наміру продовжити користування майном, у встановлений строк для такого звернення - не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Зазначена обставина має суттєве значення для справи. Тому для з`ясування всіх обставин по справі, уникнення обставин для передачі касаційною інстанцією справи на новий розгляд через не з`ясування судом про вчинення орендарем юридично значимих дій по продовженню дії договору оренди, представник просив суд поновити строк для подачі доказів, як пропущений з поважних причин та долучити в якості доказів письмову заяву ФОІІ Темнікова до Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 04.06.2021р. про продовження дії договору від 11.09.2015р № 3430/д. з відміткою про прийняття.

Судом вказані заяви долучені до матеріалів справи, розглянуті та відмовлено в їх задоволенні виходячи з наступних положень ГПК України:

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено завдання господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, обов`язковість судового рішення, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Стаття 73. Докази

1. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74. Обов`язок доказування і подання доказів

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

2. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

3. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

4. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Стаття 80. Подання доказів

1. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

2. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

3. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

4. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

5. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

8. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

9. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

10. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Стаття 86. Оцінка доказів

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

За змістом статті 182 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підготовче засідання проводиться з повідомленням учасників справи, а також наведено дії, які здійснює суд у підготовчому засіданні з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Закриваючи підготовче провадження та призначаючи справу до судового розгляду по суті, суд мотивував тим, що судом вчинено всі необхідні процесуальні дії, передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, для виконання завдань підготовчого провадження у даній справі, строки підготовчого провадження у даній конкретній справі, у зв`язку з відсутністю підстав для відкладення підготовчого засідання чи оголошення в ньому перерви. При цьому, відповідачем жодних клопотань щодо доказів ним протягом підготовчого засідання не заявлялося.

Завданнями ж розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктами 1, 2, 4, 5 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність.

Норми Господарського процесуального кодексу України не містять прямої вказівки на можливість суду на стадії розгляду справи по суті приймати рішення про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні та продовження підготовчого засідання. Проте при здійсненні правосуддя слід керуватись завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013 року, Папазова та інші проти України від 15.03.2012 року).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Згідно ч. 3 ст. 198 Господарського процесуального кодексу України головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №910/7103/21, відповідно до якого, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Оскільки, нормами ст. 182 Господарського процесуального кодексу України передбачено визначення доказів для правильного вирішення справи та залучення необхідних доказів до матеріалів справи лише на стадії підготовчого провадження, приймаючи до уваги доводи учасників справи, зважаючи на зміст та характер спірних правовідносин у справі, з метою повного та всебічного розгляду справи, господарський суд за вказаних вище певних обставин може дійти висновку щодо необхідності повернення до стадії підготовчого провадження.

Разом з тим, у цій справі № 908/1670/23 Відповідачем не виконані вимоги ст. 80 ГПК України щодо порядку надання доказів, ним не повідомлено суду про наявність будь-яких доказів, які він не може подати з об`єктивних причин та їх обґрунтування; його клопотання від 02.10.2023р. не містить доказів направлення доданого доказу іншим учасникам справи; цей доказ, а саме лист Позивача від 04.06.2021р. до РВ ФДМУ про продовження строку дії договору оренди, очевидно був у нього в наявності під час підготовчого засідання, але про його існування та неможливість його своєчасного подання відповідачем суду не повідомлено.

Оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, і при цьому Відповідач не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, то суд не вбачає підстав для задоволення його клопотання від 02.10.2023р. про долучення вказаного доказу до матеріалів справи в останній день розгляду справи по-суті.

При цьому також враховує вимоги ст. 13 ГПК України, згідно якої: судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для повернення на стадію підготовчого провадження та задоволення і цього клопотання Відповідача від 02.10.2023р.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням умов Відповідачем договору №3430/д оренди нерухомого майна від 11.09.2015, а саме неповерненням за актом приймання-передачі нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету після закінчення строку його дії, про що Позивач своєчасно та у встановлений спосіб повідомив Відповідача. Посилаючись на приписи ст.ст. 785, 795 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про оренду держаного та комунального майна», Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 03.06.2020р. № 483 та умови договору просить позовні вимоги задовольнити та виселити у примусовому фізичну особу - підприємця Темнікова Геннадія Павловича, місцезнаходження якого: АДРЕСА_2 з державного нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808.7 кв. м., розміщене за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна (нині - пр. Соборний), б. 17, підвального поверху будівлі учбового корпусу (Літ. А - 4, А1, А2), реєстровий номер 02070849.14.КМФХЧХ030, яке орендувалося ним за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету № 3430/д від 11.09.2015 року та передати його по акту приймання-передачі балансоутримувачу - Національному університету «Запорізька політехніка».

У відзиві на позовну заяву Відповідач вказує, що у Позивача відсутнє право вимоги, оскільки Балансоутримувач, тобто НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ "ЗАПОРІЗЬКА ПОЛІТЕХНІКА", не є стороною договору Оренди, № 3430/д від 11 вересня 2015 року, а тому не набув прав та обов`язків за вказаним договором і не має права вимоги за вказаним договором. Окрім того, балансоутримувач не володіє речовими правами на орендне майно, так як балансовий облік - це форма бухгалтерського обліку. Отже, позивач, який не стороною договору та має на балансі бухгалтерського обліку - майно, не має права вимоги, за Договором оренди. Згідно п. 10.1. договору, він укладений на строк 2 (два) роки 364 (триста шістдесят чотири дні), що діє з 11.09.2015р. по 09.09.2018р. За додатковою угодою № 1 від 28.09.2018р., строк договору продовжено по 08.09.2021р. Згідно п. 10.04 Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. На даний час, і після 08.09.2021р., заяви від Орендодавця на адресу Орендаря, про припинення Договору або зміну його умов в цій часині - не надходило, тому його строк продовжено ще на два роки і 364 дні, тобто по 07.09.2024 рік. Стверджує, що Позивачем не надані належні та допустимі докази направлення листів поштовим зв`язком Відповідачу про припинення договору; направлення Відповідачу саме листів про небажання пролонгувати існуючий договір оренди. Відповідач не отримував жодного листа від Позивача про бажання припинити договір оренди. Отже, умови договору оренди, чинні на той самий строк та на тих же умовах. Оскільки договір не припинений та строк договору оренди продовжений, вважає, що відсутні підстави для виселення, яке має застосовуватися після припинення або розірвання договору оренди, та в разі не виконання орендарем умов договору про звільнення орендованого майна після припинення договору оренди. Вважає, що до спірних правовідносин п. 152 Порядку не застосовується, оскільки Порядок взагалі, так як він прийнятий після укладення Договору оренди, а Згідно з статті 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Окрім того, Закон (Господарський та Цивільний кодекси), який регулює правовідносини з оренди, має вищу юридичну силу ніж Порядок затверджений постановою КМУ, а тому не змінює умови договору чи Закону і не підлягає застосуванню. Вказує, що наразі сформувалася усталена судова практика щодо допустимості завчасного повідомлення орендаря орендодавцем державного та комунального майна про відмову від продовження строку дії договору оренди та зумовленого цим припинення договору, якщо відповідні дії орендодавця є проявом дотримання сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, зумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу (постанова Верховного у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 травня 2023 року, справа №906/123/22, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 916/1256/19 та від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Просить відмовити в задоволенні позову.

05.07.2023 від Позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує на те, що згідно свідоцтва про право власності САЕ №172412 від 24.12.2010 та витягу про державну реєстрацію прав № 30340569 від 18.06.2011, власником спірного майна є Міністерство освіти і науки України. Згідно зазначеного свідоцтва право оперативного управління належить «Запорізькому національному технічному університету», правонаступником якого є Національний університет «Запорізька політехніка» згідно наказу МОН України № 420 від 01.04.2019 «Про перейменування Запорізького національного технічного університету», що відповідає вимогам ст. 133 ГК України. Також, згідно Довідки бухгалтерії НУ «Запорізька політехніка» за № 34/117/1890 від 28.06.2023 за університетом на балансі обліковується корпус літ. А-4, інв. №103000027, який розташований за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний, 117 (загальна площа 5644,5 кв.м.). Отже, твердження Відповідача про те що університет як балансоутримувач не володіє речовими правами на орендоване майно (оскільки балансовий облік - це форма бухгалтерського обліку) є безпідставним. Звернення Позивача до суду, здійснено відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України. Із введенням в дію 1 лютого 2020 р. Закону України від 3 жовтня 2019 р. №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон), який замінив попередній закон із аналогічною назвою, було запроваджено нові правила передачі державного та комунального майна в оренду. Законом договори, укладені до набрання чинності нової редакції Закону, можна було продовжувати за старими правилами. Твердження Відповідача, що Договір після 08.09.2021 вважався таким, що був продовжений, є безпідставними, тому що, на той період часу вже діяла нова редакція Закону України від 3 жовтня 2019 р. №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна», з новими правилами здачі в оренду державного та комунального майна. 3 червня 2020 р. була прийнята постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання оренди державного та комунального майна» № 483, яка набрала чинності 17 червня 2020 р. (далі - Постанова), якою затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна (далі - Порядок). Додатком 4 до Порядку йде Перелік підприємств, установ, організацій, що надають соціально важливі послуги населенню, який згадувався в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону як передумова скасування можливості укладення договорів оренди за старим Законом. Таким чином, з набранням чинності Постановою продовжувати договори оренди за старим Законом стало неможливо. Законом (ст. 18), Постановою та Порядком (п. 134 - 152), на відміну від старого Закону, передбачається досить деталізована процедура продовження існуючих договорів оренди та чітка конфігурація застосування переважного права на це. Новий механізм передбачає передачу майна виключно через електронну торгову систему, яка була запланована до впровадження 1 жовтня 2020 р. та адміністратором якої буде державне підприємство «Прозорро. Продажі». Відповідно до Порядку (п. 149), чинний орендар має переважне право на продовження договору оренди у ході аукціону на продовження договору оренди за умови, що він: 1) бере участь у такому аукціоні. Вважає доводи Відповідача безпідставними, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

Від третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до суду надійшли пояснення, в яких вказано, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та ФОП Темніковим Г.П. (далі - Орендар) був укладений договір оренди від 11.09.2015 №3430/д (далі - Договір оренди) та перебуває на балансі Національного університету "Запорізька політехніка" (далі - Балансоутримувач). Термін дії Договору оренди закінчився 08.09.2021. Вказує, що 03.10.2019 було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ. У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм). При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 157-ІХ визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст.416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону. Ураховуючи опублікування тексту Закону України № 157-ІХ в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, останній набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення"). Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №157-ІХ, оскільки строк дії спірного договору оренди визначено його сторонами до 04.08.2020 включно, тобто вже після 01.07.2020, то до спірних орендних правовідносин підлягали застосуванню положення статей 18, 19 Закону України №157-ІХ. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 157-ІХ, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон), Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 (далі - Порядок), Договір оренди підлягав продовженню за результатами проведення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем. Управлінням була проведена робота щодо підготовки публікації оголошення про передачу в оренду нерухомого майна, щодо якого орендодавцем прийнято рішення про продовження терміну дії чинного Договору оренди на аукціоні, та 09.12.2021 відповідне оголошення (електронний аукціон № LLP001-UA-800, (номер лоту № 31629)) було опубліковано в електронній торговій системі. 04.01.2022 зазначений аукціон не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону. Відповідно до п. 152 Порядку, чинний орендар втрачає своє переважне право на продовження договору оренди, Договір оренди з таким орендарем припиняється з дати аукціону, що не відбувся. Отже, дія Договору оренди припинена з 04.01.2022. З метою надходження коштів до Державного бюджету України, відповідно до п.152 Порядку, Управлінням в електронній торговій системі був оголошений електронний аукціон, передбачений ч. 11 ст. 18 Закону, на підставі затверджених умов оренди майна. Цей аукціон, був визнаний таким, що не відбувся, тому були оголошені аукціони, передбачені ч. 11 та ч.13 ст. 13 Закону. Однак, ці аукціони також не відбулись у зв`язку з відсутністю учасників аукціону. Управління листом від 12.01.2022 №13/1-30-00149 повідомило Орендаря та Балансоутримувача про припинення Договору оренди та про необхідність відповідно до п. 5.10., п.10.10. Договору оренди, повернути орендоване майно Балансоутримувачу, підписати акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. Проте, зазначений лист повернувся на адресу Управління у зв`язку з закінченням терміну зберігання, зобов`язання з боку Орендаря щодо своєчасного повернення орендованого майна Орендарем до теперішнього часу не виконано. Також Регіональне відділення не погоджується з думкою Відповідача, що спірний договір продовжений згідно умов визначених п. 10.4 Договору, оскільки, відповідно до частини другої статті 26 Закону № 2269-ХII договір оренди припиняється, серед іншого, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Враховуючи, що Регіональне відділення надіслало відповідачу та балансоутримувачу листа із повідомленням про припинення договору оренди, спірний договір є таким, що припинився 04.01.2022 з підстав закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до умов договору та змісту наведених законодавчих приписів сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом строку дії такого Договору. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у його постановах від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, № 906/743/18, 906/746/18, від 16.07.2019 у справі № 906/744/18, від 13.08.2019 у справі № 906/740/18, від 26.12.2019 у справі 904/342/19, від 19.05.2020 у справі №910/719/19. Регіональне відділення, враховуючи приписи чинного законодавства України здійснило направлення повідомлення про припинення договору оренди як відповідачу так і балансоутримувачу. Посилаючись на відповідні норми Цивільного кодексу України підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

В судовому засіданні 02.10.2023р., яке здійснювалось відповідно до ч. 1 ст. 222 ГПК України, із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу на комплексі "Акорд", судом завершено розгляд справи по суті і проголошено вступну та резолютивну частини цього рішення.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.09.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного вина України в Запорізькій області Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Темніковим Геннадієм Павловичем (Орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (Балансоутримувач) № 3430/д (далі - Договір), зі строком чинності з 11.09.2015 р. по 09.09.2018 р. згідно пункту 10.1. Договору.

В подальшому було підписано Акт приймання-передавання державного нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) (далі - Майно) загальною площею 808,7 кв.м., розміщене за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 117, підвального поверху будівлі учбового корпусу (Літ. А - 4, А1. А2), реєстровий номер 02070849.14.КМФХЧХ030, який підписали - 11.09.2015 року Орендодавець, 01.10.2015 року Орендар та 01.10.2015 року -Балансоутримувач.

28.09.2018 року між Орендодавцем та Орендарем було укладено Договір про зміни №1 до Договору оренди від 11.09.2015 р. № 3430/д нерухомого майна, що належить до державної власності, яким пункт 10.1. Договору оренди було доповнено підпунктом 10.1.1, згідно якого, термін дії Договору оренди продовжено по 08.09.2021 р. включно.

Пунктом 5.10 Договору визначено, що у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендаря.

Згідно умов п.10.10 Договору, у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів з дати розірвання (припинення), повертається Орендарем Балансоутримувачеві. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передавання. Обов`язок по складанню Акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря. У разі, якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження Майна.

12.01.2022 року на адресу Національного університету «Запорізька політехніка» надійшов лист за вих. № 13/1-30-00149 від Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - третя особа, Управління) з інформацією, що електронний аукціон № LLP001-UA-800, (номер лоту №31629) на продовження терміну дії Договору оренди від 11.09.2015 р. № 3430/д, що перебуває на балансі Національного університету «Запорізька політехніка» не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону.

Окрім того, в листі зазначено, що відповідно до пункту 152 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, чинний орендар втрачає своє переважне право на продовження договору оренди. Договір оренди з таким орендарем припиняється з дати аукціону, що не відбувся. Відповідно до пунктів 5.10., 10.10. Договору оренди, орендарю необхідно повернути орендоване майно Балансоутримувачу, підписати акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та надати один примірник до Управління. Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна в термін, визначений в пункті 10.10 Договору оренди, Орендар сплачує Орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання Договору до підписання Акта.

Вказаний лист № 13/1-30-00149 від 12.01.2022 р. Управлінням також було направлено на адресу фізичної особи - підприємця Темнікова Г.П.

04.01.2023 р. на адресу Національного університету «Запорізька політехніка» надійшов лист за №16/1-30-00027 від Управління, з повідомленням про те, що дія Договору оренди від 11.09.2015 р. № 3430/д припинена з 04.01.2022 р., внаслідок припинення договору з дати аукціону, що не відбувся.

09.02.2023 р. фізичній особі-підприємцю Темнікову Г.П. Позивачем вручено під підпис лист за вих. № 028 від 07.02.2023 р. про наявність заборгованості за договором оренди та вимогами:

1. Терміново, відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та згідно п. 10.11 договору від 11.09.2015 р. № 3430/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (зі змінами відповідно до Договору про зміни № 1 від 28.09.2018 р.) сплатити неустойку в загальній сумі 350594,40 грн. (триста п`ятдесят тисяч п`ятсот дев`яносто чотири 40 коп.), 50% з якої перераховується на розрахунковий рахунок Балансоутримувача, а 50% - на рахунок Державного бюджету.

2. Терміново, відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та згідно п.2.2.2 договору під 01.10.2015 р. № 9 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю (зі змінами відповідно до додаткової угоди № 5 від 01.12.2021 р.) прошу сплатити заборгованість в загальній сумі 122 194,01 грн. (сто двадцять дві тисячі сто дев`яносто чотири грн. 01 коп.), яка складається з експлуатаційних втрат та земельного податку.

3. Терміново звільнити своєчасно неповернене державне нерухоме майно - нежитлове приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808.7 кв. м., розміщене за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 117 (раніше пр. Леніна), підвального поверху будівлі учбового корпусу (Літ. А - 4, А . А ), реєстровий номер 32070849.14.КМФХЧХ030, згідно вимог п. 10.10 Договору від 11.09.2015 р. № 3430/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (зі змінами відповідно до Договору про зміни № 1 від 28.09.2018 р.), яке на теперішній час використовується безпідставно.

4. Терміново, згідно п. 10.10 надати Акт приймання-передавання про повернення майна зазначеного п. 1.1 Договору від 11.09.2015 р. № 3430/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (зі змінами відповідно до Договору про зміни № 1 від 28.09.2018 р.), обов`язок по складанню якого покладається на Орендаря, для підписання сторонами договору. До теперішнього часу, відповіді по суті питань на лист вих. № 028 від 07.02.2023 р. не надано.

Згідно Акту пломбування лічильника теплової енергії від 23.01.2023 р. в їдальні ВСП «ЗФККТ НУ «Запорізька політехніка», комісійно в присутності орендаря фізичної особи - підприємця Темнікова Геннадія Павловича, встановлено лічильник теплової енергії власними силами орендаря, комісією було перевірено цілісність пломб, встановлених попередньо на лічильнику.

Згідно Наказу № 030 від 13.02.2023 р. (ВСП «ЗФККТ НУ «Запорізька політехніка»), комісійно перевірено фактичне використання орендованого майна, про що складено акт, який підтверджує використання Майна Орендарем фізичною особою - підприємцем Темніковим Геннадієм Павловичем станом на 13.02.2023 р. для розміщення їдальні та надання послуг громадського харчування, не звільнення ним на цю дату орендованого приміщення, не надання акту приймання-передачі орендованого майна.

Згідно Наказу № 071/осн від 05.05.2023 р. (ВСП «ЗФККТ НУ - Запорізька політехніка»), комісійно перевірено фактичне використання орендованого майна, про що складено акт, що підтверджує використання Майна Орендарем фізичною особою - підприємцем Темніковим Геннадієм Павловичем станом на 05.05.2023 р., яким також встановлені вказані в акті від 13.02.2023р. обставини.

Доказів виконання Відповідачем умов договору та вимог Орендодавця та Балансоутримувача щодо повернення орендованого майна за актом приймання-передачі суду не надано.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своєю правовою природою Договір, за яким між позивачем і відповідачем склалися господарські правовідносини, є договором найму.

Згідно з ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, уклавши договір від 11.09.2015 р. № 3430/д оренди державного нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808.7 кв. м., розміщене за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 117 (раніше пр. Леніна), підвального поверху будівлі учбового корпусу (Літ. А - 4, А . А ), реєстровий номер 32070849.14.КМФХЧХ030, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання.

Зі змісту Договору оренди та додаткових угод нього вбачається, що термін дії Договору оренди закінчився 08.09.2021.

При цьому, ще 03.10.2019 було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ. У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 лютого 2020 року (за виключенням окремих зазначених норм). При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 157-ІХ визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону. Ураховуючи опублікування тексту Закону України № 157-ІХ в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, останній набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, отже, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №157-ІХ договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені

Оскільки строк дії спірного договору оренди визначено його сторонами до 04.08.2020 включно, тобто вже після 01.07.2020, то до спірних орендних правовідносин підлягали застосуванню положення статей 18, 19 Закону України № 157-ІХ.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 157-ІХ, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 статті 18 Закону України № 157-ІХ, без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які:

- укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше;

- укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону;

- укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону;

- укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна", яка набрала чинності 17.06.2020, затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна (далі - Порядок передачі майна в оренду, Порядок), який визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Зокрема, цим Порядком передбачено й процедуру продовження договорів оренди як за результатами проведення аукціону, так і без його проведення у передбачених Законом випадках (пункти 134 - 152).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон) та вказаного Порядку Договір оренди підлягав продовженню за результатами проведення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем.

З матеріалів справи також вбачається, що Управлінням 09.12.2021 в електронній торговій системі було опубліковане оголошення про передачу в оренду нерухомого майна, щодо якого орендодавцем прийнято рішення про продовження терміну дії чинного Договору оренди на аукціоні (електронний аукціон № LLP001-UA-800 (номер лоту №31629)).

04.01.2022 зазначений аукціон не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами Позивача та третьої особи, що відповідно до п. 152 Порядку, чинний орендар втратив своє переважне право на продовження договору оренди, Договір оренди з таким орендарем припиняється з дати аукціону, що не відбувся. Отже, дія Договору оренди припинена з 04.01.2022.

В подальшому, відповідно до п.152 Порядку, Управлінням в електронній торговій системі був оголошений електронний аукціон, передбачений ч. 11 ст. 18 Закону, на підставі затверджених умов оренди майна. Цей аукціон, був визнаний таким, що не відбувся, тому були оголошені аукціони, передбачені ч. 11 та ч. 13 ст. 13 Закону. Однак, ці аукціони також не відбулись у зв`язку з відсутністю учасників аукціону.

Про вказані обставини Управління листом від 12.01.2022 №13/1-30-00149 повідомило Орендаря та Балансоутримувача, а також про припинення Договору оренди та про необхідність відповідно до п. 5.10., п.10.10. Договору оренди, повернути орендоване майно Балансоутримувачу, підписати акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Проте, зазначений лист повернувся на адресу Управління у зв`язку з закінченням терміну зберігання, зобов`язання з боку Орендаря щодо своєчасного повернення орендованого майна Орендарем до теперішнього часу не виконано.

Також суд враховує, що згідно з пунктом 10.4 Договору, у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

При цьому, заява орендодавця про припинення Договору оренди за закінченням строку Договору відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу третього частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України, згідно з якою односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Подібна правова позиція сформовано Верховним Судом у складі судді Касаційного господарського суду, що викладена у постанові від 05.08.2020 у справі № 921/163/19 (пункти 6.10, 6.17).

Таким чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом строку дії такого Договору.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у його постановах від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, № 906/743/18, 906/746/18,від 16.07.2019 у справі №906/744/18, від 13.08.2019 у справі № 906/740/18, від 26.12.2019 у справі № 904/342/19.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 дійшла висновку, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. Наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами відповідно до встановлених судами обставин справи свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від відповідача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства. При цьому зазначила, що негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно та розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Отже, доводи Відповідача, що жодної заяви на адресу Орендаря від Орендодавця не надходили, суд до уваги не приймає, оскільки Регіональне відділення направляло повідомлення про припинення договору оренди як відповідачу так і балансоутримувачу.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначені положення також кореспондуються зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією з підстав припинення договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено (п. 1 ч.1 ст. 24 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами ч.1 ст. 25 Закону у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Належних та допустимих доказів виконання вказаних умов законодавства та Договору щодо повернення Позивачу орендованого майна Відповідач суду не представив. Навпаки, достеменно знаючи про припинення дію договору оренди, вимоги орендодавця та балансоутримувача про повернення державного майна, Відповідач, який має значну заборгованість за договором оренди, протиправно продовжує використовувати державне майно для розміщення їдальні, отримує доходи від підприємницької діяльності але не вживає заходів для погашення заборгованості та повернення майна.

Доданий Відповідачем до клопотання про залучення доказів від 02.10.2023р., в задоволенні якого судом відмовлено, лист від 04.06.2021р. на адресу Управління про продовження строку дій договору строком на 5 років, в будь-якому разі не спростовує доводів Позивача і третьої особи, щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 18, 19 Закону України № 157-ІХ, відповідно до яких продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Інші доводи Позивача судом до уваги не приймаються в силу викладеного, наведені ним судові рішення прийняті у справах, які не є аналогічними до тих, що виникли у спірних правовідносинах.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливого розгляду справи судом. Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 року у справі №910/3299/20 (923/315/20) та у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі №924/232/18.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, оскільки після закінчення 04.01.2022 р. строку дії договору оренди Відповідач не звільнив орендовані приміщення та залишив вимоги Балансоутримувача про підписання акту приймання-передачі приміщень без задоволення, суд, враховуючи предмет та визначені Позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеним та такими, що піддягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 130, 233, 236-242, 247-250 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Виселити у примусовому фізичну особу - підприємця Темнікова Геннадія Павловича, ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) з державного нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808.7 кв. м., розміщене за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна (нині - пр. Соборний), б. 17, підвального поверху будівлі учбового корпусу (Літ. А - 4, А1, А2), реєстровий номер 02070849.14.КМФХЧХ030, яке орендувалося ним за Договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету № 3430/д від 11.09.2015 року та передати його по акту приймання-передачі балансоутримувачу - Національному університету «Запорізька політехніка». Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Темнікова Геннадія Павловича, ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Національного університету "Запорізька політехніка" (вул. Жуковського, буд.64, м. Запоріжжя, 69063; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 12.10.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.