РІШЕННЯ

09 жовтня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/94/22

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Гуменної І.В.

розглянув матеріали справи

за позовом Заступника керівника Бережанської окружної прокуратури Тернопільської області, 48000, Тернопільська область, м. Підгайці, вул. Шевченка, 28, в інтересах держави в особі:

Державної служби України з безпеки на транспорті, 01135, м. Київ, Шевченківський район, проспект Перемоги,14,

до відповідача фізичної особи-підприємця Радіонова Андрія Володимировича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення 40 756,00 грн, що еквівалентно 1360,8 Євро плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом

за участі представників:

прокуратури: прокурора Безкоровайної О.А. довіреність №15-34вих-23 від 06.01.2023:

позивача: головного спеціаліста відділу правової роботи Монатко В.О., довіреність № 9496/6.4/14-23 від 20.07.2023;

відповідач: Радіонова А.В., посвідчення серія НОМЕР_2 від 19.07.2023.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Суть справи:

Заступник керівника Бережанської окружної прокуратури Тернопільської області звернувся в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Господарського суду Тернопільської області з позовом до фізичної особи-підприємця Радіонова Андрія Володимировича про стягнення 40 756,00 грн, що еквівалентно 1 360,8 Євро плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на порушення відповідачем вимог чинного законодавства щодо проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, внаслідок чого позивачем складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 214984 від 30.06.2020 та проведено розрахунок № 34587 від 30.06.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування фізичній особі-підприємцю на суму 1 360,80 євро, що еквівалентно 40 756,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16 лютого 2022 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання у цій справі на 14 березня 2022 року.

11 березня 2022 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання від 25.02.2022 (вх. № 1682) про зупинення провадження у справі на підставі ч.1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із зарахуванням відповідача до складу лав Збройних Сил України за мобілізацією. До клопотання долучено копію повідомлення (повістки) про виклик 27.02.2022 ОСОБА_1 у сьомий відділ Тернопільського РТЦК та СП з метою проходження медичного огляду.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14 березня 2023 року провадження у справі № 921/94/22 зупинено.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11 вересня 2023 року, враховуючи що обставини, які зумовили зупинення провадження у цій справі усунені, провадження у справі № 921/94/22 поновлено та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 25 вересня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року судове засідання відкладено на 09 жовтня 2023 року.

В судове засідання 09 жовтня 2023 року прибули представники сторін.

Прокурор в судовому засіданні 09.10.2023 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Окрім того, зазначив про те, що відповідачем сплачено штраф в сумі 3 400,00 грн згідно постанови №182428 від 28.08.2020 винесеної Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області про застосування адміністративно-господарського штрафу до відповідача за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити.

Присутній в судовому засіданні відповідач, зазначив, що в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, ним буде сплачено 40 756,00 грн, як плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

В судовому засіданні 09 жовтня 2023 року справу розглянуто по суті та, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

На підставі затвердженого графіка проведення перевірок у період з 29.06.2020 по 05.07.2020 та направлення на перевірку №009082 від 26.06.2020, 30.06.2020 на ділянці 272 км, 268 км, 434 км автодороги "Київ-Чоп" співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки зупинено транспортний засіб марки DAF модель XP 105.460, спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 та спеціалізований напівпричіп, реєстраційний номер НОМЕР_5 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 , про що складено акт №214984 про проведення перевірки.

За результатами проведеної перевірки і зважування автомобіля, напівпричепа та габаритно-вагового контролю, яке здійснювалось засобами вимірювальної техніки (вага пересувна автомобільна: свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 26.05.2020 № 34-00/1108; виробник: "CENTRAL WEIGHING", Англія), посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Рівненської області зафіксували, що загальна маса транспортного засобу становила 46,4 т при нормативно допустимій 40 т; Таким чином, результат зважування вказав на перевищення нормативно допустимих габаритів. Також зафіксовано відсутність документів на вантаж.

Про вказані результати перевірки було складено: акт №034587 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; довідку №034729 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

В подальшому посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Рівненській області було складено розрахунок №34587 від 30.06.2020 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно акту №034587 на суму 1 360,80 Євро.

Відповідно до вказаного розрахунку ОСОБА_1 повинен сплатити 1 360,80 Євро плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем, 28.08.2020 винесено постанову про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу № 182428 в розмірі 3 400 грн на підставі абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №182428 від 28.08.2020.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі №500/2668/20, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Окрім того, вказане рішення Тернопільського окружного адміністративного суду, залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021.

Як вбачається із усних пояснень прокурора відповідачем сплачено штраф в сумі 3 400,00 грн, згідно постанови №182428 від 28.08.2020 винесеної Управлінням Укртрансбезпеки у Тернопільській області про застосування адміністративно-господарського штрафу до відповідача за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

П. 31.1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №879 від 27.06.2007, в редакції чинній станом на дату виникнення правовідносин (далі - Порядок №879), передбачено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковим платежем, який справляється у випадку здійснення перевезення великогабаритним транспортним засобом з перевищенням загальної маси, визначеної законодавцем.

Незважаючи на те, що відповідно до п. 31 Порядку № 879, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, відповідач плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 1 360,80 Євро, що еквівалентно 40 756,00 грн в добровільному порядку не сплатив.

Оскільки, визначена контролюючим органом плата за проїзд відповідачем в добровільному порядку і у встановлені чинним законодавством строки не сплачена, а Укртрансбезпекою України, як контролюючим органом, на якого покладено здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, самостійно не вживалось заходів щодо стягнення у судовому порядку, прокурор звернувся до суду із цим позовом.

Щодо звернення прокурора у цій справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави (ст. 1 Закону України "Про прокуратуру").

У випадках, визначених Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 висловлена наступна правова позиція.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до п. 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин, органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пп. 1 п. 4 Положення № 103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (пп. 15, 27 п. 5 Положення №103, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) під час здійснення своїх повноважень є органом, наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Вказані вище норми Положення в частині надання позивачу прав на стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю свідчать про те, що на час звернення до суду прокурором вірно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

До Теребовлянської місцевої прокуратури (на даний час - Бережанська окружна прокуратура) із Тернопільської обласної прокуратури надійшла інформація Державної служби України з безпеки на транспорті щодо наявної заборгованості у перевізників, зареєстрованих на території Тернопільської області по сплаті за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом (лист Тернопільської обласної прокуратури №15-305 вих-20 від 17.12.2020).

Водночас у зазначеному листі (№2292/05/14-20 від 10.12.2020) Укртрансбезпека зазначила, що вказана інформація надіслана з метою прийняття рішення щодо стягнення у примусовому порядку плати за проїзд у зв`язку із відсутністю змоги забезпечити належний рівень сплати судових зборів.

Враховуючи вимоги ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення, з метою з`ясування інформації про вжиті заходи щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Радіонова Андрія Володимировича плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 1 360,80 Євро, що еквівалентно 40 756,00 грн, Бережанською окружною прокуратурою 09.07.2021 за №1396 вих-21 та 24.09.2021 за №2178 вих-21 надіслано листи на адресу Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, та 24.09.2021 за №62182 вих-21 на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті.

Згідно інформації Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №5312/22/23-21 від 04.10.2021 Укртрансбезпека самостійно не буде вживати заходів щодо стягнення в судовому порядку зазначеної суми заборгованості з причин недостатнього фінансування судових витрат.

Відповідно до інформації Державної служби України з безпеки на транспорті №6827/6.3/15-21 від 19.10.2021 Державна служба України з безпеки на транспорті не зверталась до суду з позовом про стягнення з ФОП Радіонова А.В. 1 360,80 Євро. Враховуючи вкрай обмежене фінансування видатків на сплату судового збору, що унеможливлює ефективну роботу Укртрансбезпеки щодо відшкодування збитків держави, просить звернутись з вказаного приводу до суду для представництва інтересів держави.

З врахуванням наведеного суд констатує, що прокуратурою вжито всіх заходів для обґрунтованого представництва у цій справі, а підставою для подання ним позову в інтересах держави в особі позивача є тривале невжиття Укртрансбезпекою заходів щодо стягнення з відповідача нарахованої плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 40 756,10 що еквівалентно 1 360,80 Євро.

Враховуючи нездійснення Державною службою України з безпеки на транспорті заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів держави, зважаючи на повноваження прокурора самостійно визначати у чому полягає порушення інтересів держави, а також визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор, у межах своїх повноважень, має право на звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" (у чинній станом на час виникнення спірних правовідносин редакції) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок.

У п. 15 Порядку №1567 вказано виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки. Зокрема, в частині виконання внутрішніх вантажних перевезень перевіряється: наявність визначених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Ч. 1 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ) передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до п. 16 Порядку №1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

П. 3 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

У п. 6 Порядку №879 вказано, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (п. 20 Порядку №879).

П. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 (далі - Правила №30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

П. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до п. 26, 27 Порядку №879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

П. 28 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень. Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу. Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

Згідно з пп. 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 30 Порядку № 879 Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

П. 31 Порядку № 879 передбачено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Як вже зазначалось вище, п. 311 Порядку №879 передбачений обов`язок перевізника протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

З аналізу наведених норм слідує, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, (затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568), перевізником є фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

За інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області викладеною у листі №31/19-3624 від 28.09.2021, станом на 30.06.2020 та 28.09.2021 вантажний автомобіль марки DAF модель ХР 105.460, спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер - НОМЕР_7 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , та спеціалізований напівпричіп, реєстраційний номер НОМЕР_8 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , с. Мозолівка, Підгаєцького району, Тернопільської області.

В матеріалах справи наявні усі передбачені Порядком № 879 документи, зокрема: довідка № 034729 від 30.06.2020, акти № 214984 від 30.06.2020, №034587 від 30.06.2020, розрахунок плати за проїзд № 34587 від 30.06.2020, які були складені працівниками управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу.

Розмір плати за проїзд позивачем визначено відповідно до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Окрім того, з аналізу наведених вище правових норм, обов`язок оплати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не залежить від наявності або відсутності вини перевізника, оскільки підставою для оплати є сам факт проїзду (руху) великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що мало місце в даному випадку.

Як вже зазначалось вище, п. 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Оскільки відповідачем не здійснено оплату нарахованої суми відшкодування (1 360,80 Євро), позивачем здійснено її розрахунок в гривнях, за офіційним курсом гривні до євро станом на момент вчинення правопорушення що складає 40 756,00 грн.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17, від 30.01.2019 у справі № 803/3/18, від 05.02.2020 у справі №820/2475/18, від 12.02.2020 у справі №926/16/19, від 12.02.2020 у справі №917/210/19).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 1, 2 ст. 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Ч. 1-3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідачем доказів отримання у встановленому порядку дозволу на участь у дорожньому русі належних йому транспортних засобів, навантаження на осі яких перевищували нормативні параметри, не надано. У ході судового розгляду даної справи відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень та реалізації власних процесуальних прав.

В свою чергу, на підставі наявних документів у справі судом не встановлено існування інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн 00 коп. суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. 12-14, 53, 73-74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 236-238, 240-242, 248, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Радіонова Андрія Володимировича, ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України за реквізитами: одержувач ГУК у Рівне.обл/Рівнен.міс.тг/22160100, розрахунковий рахунок UA0017527, банк: Казначейство України (EAП), заборгованість з плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 40 756 (сорок тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн 00 коп. ( що еквівалентно 1 360,80 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого національним банком України на день проведення розрахунків).

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Радіонова Андрія Володимировича, ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. на користь Тернопільської обласної прокуратури: м. Тернопіль вул. Листопадова, 4 (p/p UA0004091 в ДКСУ м. Київ, код , МФО 820172).

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення:

- Бережанській окружній прокуратурі Тернопільської області (Підгаєцький відділ Бережанської окружної прокуратури) 48000, Тернопільська область, м. Підгайці, вул. Шевченка, 28,

- Тернопільській обласній прокуратурі, 46002, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4,

- Державній службі України з безпеки на транспорті, 01135, м. Київ, Шевченківський район, проспект Перемоги,14,

- фізичній особі-підприємцю Радіонову Андрію Володимировичу, АДРЕСА_1 .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022

Повне рішення складено та підписано 13.10.2023.

Суддя Н.В. Охотницька