ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

16.10.2023м. ХарківСправа № 922/4341/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявник Фізична особа - підприємць ОСОБА_1 , смт. Васищеве
боржник Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , АДРЕСА_1
про видачу судового наказу про стягнення 224 711,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором суборенди приміщення від 01.05.2021 року за грудень 2021 року по жовтень 2022 року у розмірі 198000,00 грн., заборгованість з компенсації вартості витрат згідно пунктів 3.5, 3.6 договору становить 26 711,00 грн.

Дослідивши заяву (вх. № 4341/23 від 11.10.2023 року) про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Частиною 2 статті 156 Господарського процесуального кодексу України, одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

При цьому, частиною 4 статті 150 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має створену офіційну електронну адресу, заявник в подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

Відповідно до частини 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів заяви (вх. № 4341/23 від 11.10.2023 року) про видачу судового наказу заявником її подано в електронній формі, через електронний суд.

Проте останнім не надано до суду доказів що боржник має створену офіційну електронну адресу, що позбавляє можливості суд надіслати копію заяви про видачу судового наказу та боржнику.

Враховуючи вищевикладене, чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено обов`язку суду виготовляти копії заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів для надіслання їх боржнику.

При цьому, пунктом 4 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З аналізу вищевикладеного слідує, що вищевикладеними нормами Господарського процесуального кодексу України обов`язок щодо долучення до заяви про видачу судового наказу копії заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів покладено саме на заявника, а суд лише надсилає одночасно із копією судового наказу боржнику копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами, яку заявник долучає до заяви про видачу судового наказу.

Крім того, суд не може самостійно виготовити копії заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів та надіслати їх разом із копією судового наказу боржнику, оскільки додані заявником до заяви про видачу судового наказу докази не є оригіналами, а є їх засвідченими копіями поданими в електронному вигляді. У зв`язку із чим, виготовлення судом копій документів з копій та їх засвідчення Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, статтею 92 Господарським процесуальним кодексом України визначено, що суд може засвідчити копію письмового доказу або витяг з нього лише за наявності оригіналу письмового доказу при поверненні оригіналів письмових доказів за заявою особи, яка подала суду оригінали.

З вищевикладеного слідує, що заявником в порушення вищевикладених вимог Господарським процесуальним кодексом України до заяви про видачу судового наказу не додано доказів що боржник має створену офіційну електронну адресу, та не додано копій документів (доказів), якими заявник обґрунтовує свої вимоги для направлення боржнику, а суд не наділений повноваженнями засвідчувати копії документів, зроблені з копій документів.

Частиною 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із заяви, фізична особа ОСОБА_1 просить суд, видати судовий наказ, про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором суборенди приміщення від 01.05.2021 року у розмірі 198000,00 грн., заборгованість з компенсації вартості витрат згідно пунктів 3.5, 3.6 договору становить 26 711,00 грн. що загалом складає суму 224 711,00 грн.

Судом здійснено безкоштовний запит до сайту Міністерства юстиції України та отримано безкоштовний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо боржника - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , та встановлено, що Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 - 01.09.2023 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця.

Відповідно до частин 1-3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

Згідно з пунктом 16 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Пунктом 4 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно пункту 6 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, унормовано, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу постановляється ухвала.

У відповідності до приписів пунктом 16 частини 1 статті 20 та частини 3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, визначено юрисдикцію господарських судів розглядати справи наказного провадження виключно коли боржником є юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Ці приписи закону є імперативними і підлягають безумовному врахуванню учасниками відносин та судом.

Отже, звертаючись із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, заявник має враховувати, що припинення фізичною особою-боржником статусу суб`єкта господарювання виключає можливість застосування наказного провадження до такого боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі пункту 4 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Визначаючись із подальшими заходами для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №127/23144/18 у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця, та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

Заявник у цьому випадку має право звернутися до Господарського суду Харківської області з цими даними вимогами у позовному порядку.

Крім того, заявником при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу зазначено заявника - ОСОБА_1 без вказівки на статус фізичної особи-підприємця. Тоді, як в обґрунтування заяви заявник посилається на статус у останнього ФОТ та зазначає що договір було укладено між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

Відповідно до частини 2 статті 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 150, 152, 153, 154, 234 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (вх. № 4341/23 від 11.10.2023 року) про видачу судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме 16 жовтня 2023 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-256 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду, подається до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили з врахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду, а також за допомогою Телеграм-бота Господарського суду Харківської області https://t.me/GospSud_kh_bot.

Ухвалу підписано 16 жовтня 2023 року

СуддяЄмельянова О.О.