ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.10.2023 Справа№914/2933/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» про забезпечення позову

у справі № 914/2933/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М», с. Пісочна, Стрийський район, Львівська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», м. Київ,

предмет позову: визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

підстава позову: порушення умов договору фінансового лізингу, заперечення безспірної заборгованості, відсутність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу,

встановив:

02.10.2023 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, зареєстрована 03.10.2023 за вх. 3914/23.

03.10.2023 позивачем також подано клопотання про долучення доказів надіслання відповідачу позовної зави з додатками.

Ухвалами суду від 03.10.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» про забезпечення позову повернуто позивачу з підстав відсутності доказів сплати судового збору та відсутності пропозицій щодо зустрічного забезпечення; позовну заяву залишено без руху і встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб надання інформації, передбаченої п. п. 8, 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України стосовно наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; надання доказів на підтвердження зазначених у позовній обставин про платіжні доручення № 791 від 02.10.2022, № 920 від 10.11.2022, рахунки - фактури від 03.04.2023, від 17.04.2023, від 01.05.2023, лист відповідача від 07.07.2023 погодження виїзду за кордон, зазначає про періодичність сплати лізингових платежів у період 14.07.2021 - 26.06.2023 на суму 1 942 589,46 грн, про сплату авансового платежу 14.07.2021, про отриманий від відповідача лист 28.06.2023 з проектом договору купівлі - продажу та платіжною інструкцією, про звернення позивача із пропозицією від 14.07.2023, про лист відповідача від 08.09.2023 про скасування погодження виїзду за кордон.

12.10.2023 засобами поштового зв`язку судом отримано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, надіслану згідно зі штрих-кодом 482, яку згідно з ухвалою суду від 13.10.2023 також повернуто з підстав підписання заяви представником не власноручно.

16.10.2023 в системі «Електронний Суд» позивачем подано заяву про забезпечення позову та заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ЗЯВНИКА

Позивач оскаржує виконавчий напис нотаріуса №3409 від 13.09.2023 щодо повернення лізингодавцю (ТзОВ «Порше Лізинг Україна») об`єкта лізингу (автомобіль марки Audi модель Q8 номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , рік виробництва - 2021, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір чорний) у зв`язку з тим, що у період з 16.11.2022 року по 20.03.2023 року лізингоодержувач (ТзОВ «Грін Груп-М») не сплатив лізингові платежі в сумі 257 317,00 грн.

Позивач вважає, що він сплатив боргу, у зв`язку з чим відносини фінансового лізингу відновились.

Забезпечення позову у спосіб зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса обґрунтовується тим, що у разі повернення лізингоодержувачем на користь лізингодавця автомобіля в примусовому порядку в межах виконавчого провадження № 72876934 від 26.09.2023 року ТзОВ «Грін Груп - М» не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження. А у разі задоволення позову, буде змушений докласти значні зусилля для відновлення своїх прав. Тобто, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що майно, яким законно користується ТзОВ «Грін Груп -М», буде відчужене власником майна ТзОВ «Порше Лізинг Україна», а ТзОВ «Грін Груп -М» не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду.

Крім цього, позивач стверджує, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, обраний ТзОВ «Грін Груп -М», міг би порушити права та законні інтереси ТзОВ «Порше Лізинг Україна» тільки у тому випадку, якби як ТзОВ «Грін Груп - М» на момент розгляду справи в суді перестало виконувати умови договору лізингу №00023920 від 13.07.2021 року (зупинило сплату лізингових платежів у строки, визначені графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів). У такому випадку ТзОВ «Порше Лізинг Україна» було б позбавлено права отримати від ТзОВ «Грін Груп -М» своє майно та було б позбавлено можливості отримати дохід від договору фінансового лізингу №00023920 від 13.07.2021 року. Тому позивач просить з метою зустрічного забезпечення позову зобов`язати ТзОВ «Грін Груп-М» виконувати умови договору фінансового лізингу №00023920 від 13.07.2021 року та сплачувати лізингові платежі в строки та розмірах, визначених у Графіку покриття витрат та лізингових платежів (додаток до договору фінансового лізингу №00023920 від 13.07.2021 року) та рахунків, виставлених ТзОВ «Проше Лізинг Україна».

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до поданих позивачем документів 13.09.2023 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за номером 3409, про повернення лізингоодержувачем (ТзОВ «Грін Груп-М») на користь лізингодавця (ТзОВ «Порше Лізинг Україна») об`єкт лізингу - автомобіль марки Audi модель Q8 номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , рік виробництва - 2021, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір чорний, вартістю 1 285 373,51 грн, що був переданий у користування на підставі договору про фінансовий лізинг № 00023920 від 13.07.2021, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі у період з 16.11.2022 року по 20.03.2023 в сумі 257 317,00 грн.

26.09.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Романом Івановичем відкрито виконавче провадження № 72876934 по виконанню виконавчого документа - виконавчого напису № 3409 від 13.09.2023.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд акцентує, що під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову та у конкретному випадку - позиція відповідача стосовно допущення заборгованості, твердження позивача про відсутність боргу, про відсутність підстав для припинення договору фінансового лізингу не досліджуються, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співвідносним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Усталеною є також судова практика стосовно забезпечення позовів немайнового характеру. Так, у справах, де предметом позовної заяви є немайнова вимога, задоволення якої не вимагатиме примусового виконання рішення, не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися така підстава як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

У справі № 910/11552/20 (постанова від 24.11.2021) Велика Палата Верховного Суду підтримала позицію, що в разі продажу виконавцем під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса майна позивача та подальшого задоволення позову і визнання цього напису таким, що не підлягає виконанню, ефективний захист або поновлення порушених прав позивача буде неможливим, оскільки спірний виконавчий напис буде вже виконано.

Верховний Суд у постанові від 13.08.2021 (справа № 902/1264/20 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню) також враховує і підтримує позицію про те, що «приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, яким передбачено вилучення майна у позивача та постанову про арешт майна боржника, а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті (шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 18.12.2020 № 1965, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду».

Тобто, у випадку, якщо до закінчення розгляду справи виконавцем буде примусово вилучено майно на користь відповідача (теперішнього власника), то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин: відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 13.09.2023, який позивач оскаржує у цій справі і який вважає таким, що не підлягає виконанню, враховуючи немайновий характер спору між сторонами, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи зазначене, а також судову практику в подібних справах, суд вважає, що встановлення заборони на здійснення подальших дій по виконанню оскаржуваного виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову. Тому заява позивача підлягає задоволенню.

Щодо пропозицій зустрічного забезпечення позову у спосіб зобов`язати ТзОВ «Грін Груп-М» виконувати умови договору фінансового лізингу № 00023920 від 13.07.2021 та сплачувати лізингові платежі в строки та розмірах, визначених у Графіку покриття витрат та лізингових платежів (додаток до договору фінансового лізингу № 00023920 від 13.07.2021) та рахунків, виставлених ТзОВ «Проше Лізинг Україна», суд зазначає таке.

Суд наголошує на тому, що стаття 139 Господарського процесуального кодексу України містить обов`язкові вимоги до змісту заяви про забезпечення позову. Зокрема, пункт 6 частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що така заява має містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. При цьому зазначення про відсутність конкретних пропозицій зустрічного забезпечення також відповідає вимогам ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Частиною першою статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Разом з тим, дотримання вимог, передбачених ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, залишаються обов`язковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Тобто, метою зустрічного забезпечення є відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Суд не залишає поза увагою того, що саме обставина припинення договору фінансового лізингу, обставина своєчасної сплати чи відсутності сплати лізингоодержувачем чергових платежів, прийняття таких лізингодавцем, є спірними у цій справі. Тому недопустимим є зобов`язання судом сторони спору вчиняти дії, обгрунтованість та законність яких є спірною обставиною і не доведеною на стадії вирішення заяви про забезпечення позову.

Крім цього, у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що визначений позивачем спосіб зустрічного забезпечення відповідає інтересам відповідача, за заявою якого відкрито виконавче провадження по поверненню об`єкта лізингу, та може забезпечити уникнення відповідачем збитків, можливих через вжиття заходів забезпечення. Тому обраний позивачем спосіб зустрічного забезпечення не співвідноситься зі способом забезпечення позову.

Більше того, зазначений позивачем спосіб зустрічного забезпечення спрямований на зобов`язання вчинення дій не будь-якою іншою особою, а позивачем, тим самим лізингоодержувачем і особою, яка відповідно до умов договору має здійснювати лізингові платежі. Тобто вчинення таких дій залежить від суб`єктивного волевиявлення, бажання та наміру позивача. Тому зазначене позивачем формулювання є неправильним і безпідставним у співвідношенні з предметом спору та способом забезпечення позову.

Зважаючи на частину четверту статті 141 Господарського процесуального кодексу України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову. Зазначене відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи запропонований позивачем спосіб зустрічного забезпечення, суд вважає такий не обґрунтованим і недоцільним до застосування.

Керуючись ст. ст. 2, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» про забезпечення позову у справі № 914/2393/23 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову у спосіб зупинення стягнення в межах виконавчого провадження № 72876934 від 26.09.2023 року по виконанню виконавчого напису № 3409 від 13.09.2023, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про повернення лізингоодержувачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Груп -М» (ідентифікаційний код юридичної особи 42625657, 81640, Львівська обл., Миколаївський р-н, село Пісочна, вулиця Заболотна, будинок 43) на користь лізингодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Проше Лізинг Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 35571472, 02152, місто Київ, проспект Павла Тичини, будинок 1в) автомобіля марки Audi модель Q8, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , рік виробництва - 2021, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір чорний, вартістю 1 285 373,51 грн, що був переданий в користування на підставі договору про фінансовий лізинг № 00023920, укладеного 13.07.2021, та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за користування об`єктом лізингу, за період з 16.11.2022 року по 20.03.2023 року в сумі 257 317,00 грн.

3. Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Груп -М» (ідентифікаційний код юридичної особи 42625657, 81640, Львівська обл., Миколаївський р-н, село Пісочна, вулиця Заболотна, будинок 43).

4. Боржник: Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Онишкевич Роман Іванович (79013, м. Львів, вулиця Вербицького М., 12/1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

6. Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання становить три роки, починаючи з 19.10.2023.

7. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

8. Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суддя Матвіїв Р.І.