ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/95/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1 ОСОБА_2 , м. Мукачево

та до відповідача 2 Акціонерного товариства Банк Форвард, м. Київ

за участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяну Леонідівну (02094, місто Київ, вулиця Златоустівська, б. 55, офіс 61).

за участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, м. Київ (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д).

про стягнення суми 4 216,52 євро, визнання права власності та зобов`язання виконати дії

За участі:

від позивача - Вайда Валерія Василівна, ордер серія АО № 1080303 від 02 лютого 2023 року

від відповідача 1 - не з`явився

від відповідача 2 - не з`явився

від 3-х осіб відповідача - не з`явилися

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідачів про стягнення суми 4 216,52 євро, як помилково сплаченої. Крім того просить визнати право власності за Барох Рудольфом на грошову суму у розмірі 4216,52 Євро, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , та зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , який відкритий в АТ КБ "Приватбанк", в межах 4 216,62 Євро (станом на день подання позову 181310.36 грн), накладений в межах відкритого виконавчого провадження №59831920.

Ухвалою суду від 25.04.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

23.05.2023 р. до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 (вх. №02.3.1-02/3789/23) про розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року розгляд справи прийнято здійснювати за правилами загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання у справі № 907/95/23 на 27 червня 2023 р.

24.05.2023 до Господарського суду Закарпатської області надійшла заява відповвідача-1, якої не заперечує стосовно заявлених позовних вимог та просить суд розглянути справу за відсутності його повноважного представника.

30.05.2023 до Господарського суду Закарпатської області надійшло пояснення Акціонерного товариства Банк Форвард від 23.05.2023 №1-02/1297, згідно якого відповідач-2 просить суд врахувати те, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 07.03.2023 № 90-рш Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства БАНК ФОРВАРД та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 07 березня 2023 року № 276 Про початок процедури ліквідації АТ БАНК ФОРВАРД та делегування повноважень ліквідатора банку розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства БАНК ФОРВАРД (далі - АТ БАНК ФОРВАРД) строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно.

Також відповідач-2 повідомляє суд, що відповідно до Генерального договору відступлення прав вимоги боргових зобов`язань від 25 лютого 2020 року № 25/02/20, який укладено між АТ БАНК ФОРВАРД та ТОВ СМАРТФІНАНС, право вимоги до ОСОБА_2 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) відступлено на користь нового кредитора -ТОВ СМАРТФІНАНС (03056, м. Київ, вул. Польова, 24-Д, код СДРПОУ 39395137). Однак, відповідачем-2 в обгрунтування наведеного не подано суду належних та допустимих доказів.

06.06.2023 від третьої особи на стороні відповідачів АТ комерційний банк ПриватБанк надійшли письмові пояснення по суті спору.

Ухвалою суду від 27.06.2023 відкладено підготовче засідання на 15.08.2023 року.

17.07.2023 року від відповідача 2 АТ Банк Форвард надійшли пояснення, в яких заперечує щодо позовних вимог.

В засіданні суду 15.08.2023 присутній представник позивача позовні вимоги підтримує, разом з тим, просить суд закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 15.08.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.09.2023 року.

Проте, судове засідання призначене на 12.09.2023 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі О.Ф. у щорічній основній відпустці з 12.09.2023 року по 15.09.2023 року включно, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/22-к від 12.09.2023 року.

Ухвалою суду від 18.09.2023 р. відкладено розгляд справи по суті на 02.10.2023 р.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що між ФОП Маркович Р.М. та Aqupark Olesna Rudolf Baroch (Покупець, Позивач) було укладено контракт № CZ-1/19 від 25 травня 2019 року. Відповідно до п.1.1. даного контракту продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити пиломатеріал обрізний і необрізний в загальній кількості 500 м3, далі товар на умовах цього контракту. Так, 11 травня 2020 року Позивачем було здійснено переказ грошової суми у розмірі 4216,52 Євро ( станом на день подання позову становить 181 310,36 грн.), що підтверджується відповідною випискою з Банку. Однак, після здійснення вказаної господарської операції, Позивачем було встановлено, що кошти в сумі 4216, 52 Євро були перераховані на інший рахунок, що не належить Продавцю Марковичу Р.М. Даний рахунок належить іншій особі, а саме ФОП Ковальову О.М., що підтверджується довідкою з Банку. Так, між Позивачем та ОСОБА_2 ніяких правовідносин не виникало, а тому і підстав для перерахування коштів не було. У зв`язку із цим, Покупець звернувся із заявою в Банк про повернення помилково перерахованих коштів з банківського рахунку FIO.

Так, в свою чергу 08 червня 2020 року Позивач звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення випадково перерахованих коштів. У зв`язку із чим, 12 червня 2020 року останній звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути випадково перераховані кошти на рахунок Aqupark Olesna Rudolf Baroch, оскільки дані кошти були призначені для перерахунку іншій особі.

Однак, листом вих. №20.1.0.0.0/7-200612/2711 від 03.07.2020 АТ КБ «ПриватБанк» повідомив про неможливість повернення випадково перерахованих коштів, оскільки рахунок, на який було перерахована вищезазначена сума знаходиться під арештом на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 21.08.2019 ВП №59831920 на виконання виконавчого напису №1288 від 17.07.2019, виданого приватним нотаріусом ІМНО Київської області. В подальшому з причин закриття філії АТ КБ «Приват Банк» рахунок № НОМЕР_3 ОСОБА_2 , на який випадково була перерахована оспорювана сума був закритий, що підтверджується відповідною довідкою №220629SU20245200 від 29.06.2022. Залишок суми, що знаходився на закритому рахунку у розмірі 4191,52 євро був перерахований на інший рахунок ОСОБА_2 , а саме НОМЕР_4 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням №K1017L 1 FFI від 17 жовтня 2020 року.

У зв`язку з чим, Позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів від ОСОБА_1 у розмірі 4216,52 євро, шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок Позивача ОСОБА_3 . Також наявні підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на грошову суму у розмірі 4216,52 євро, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , та зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , який відкритий в АТ КБ "Приватбанк", в межах 4216,62 євро.

Відповідач 1 ОСОБА_2 , у надісланій суду заяві, вказує на те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки, дійсно між ним та позивачем не було ніяких правовідносин та підстав для перерахування коштів.

Відповідач 2 - Акціонерне товариство Банк Форвард, у поданих суду письмових поясненнях зазначає, що відповідно до Генерального договору відступлення прав вимоги боргових зобов`язань від 25 лютого 2020 року № 25/02/20, укладено між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «СМАРТФІНАНС», право вимоги до ОСОБА_2 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) відступлено на користь нового кредитора - ТОВ «СМАРТФІНАНС» (03056, м. Київ, вул. Польова, 24-Д, код СДРПОУ 39395137). Разом з тим, представник відповідача 2 просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «БАНК ФОРВАРД» в повному обсязі.

Третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. не подано суду жодних пояснень щодо предмету позовних вимог у даній справі.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, у поданих суду письмових поясненнях звертає увагу суду на те, що 05.09.2019 р. АТ КБ ПриватБанк отримав від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни Постанову про арешт коштів боржника від 21.08.2019 ВП №59831920. Постанова накладає арешт на кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_2 . Дана постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого напису 1288 від 17.07.2019 року, виданого приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюк В.С., стягувачем є Акціонерне товариство «Банк Форвард». Отримавши зазначений документ про арешт, Банк був зобов`язаний прийняти його до виконання та накласти арешт.

Водночас, з урахуванням поданих пояснень, просить суд ухвалити по даній справі законне та справедливе рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 02.10.2023 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважного представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між ФОП Маркович Р.М. та Aqupark Olesna Rudolf Baroch (Покупець, Позивач) було укладено контракт № CZ-1/19 від 25 травня 2019 року. Відповідно до п.1.1. даного контракту продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити пиломатеріал обрізний і необрізний в загальній кількості 500 м3, далі товар на умовах цього контракту.

Відповідно до п.2.2. даного Контракту, загальна сума по справжньому Контракту 20000,00 Євро. Відповідно до п.4.1. цього Контракту Покупець проводить оплату у розмірі 100% передоплати або післясплати протягом 90 днів з моменту оформлення експортної декларації на території Продавця, від вартості товару шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця або внесенням готівки (завезених на територію України на підставі Декларації) на рахунок Продавця. Витрати з переказу грошових коштів несе Покупець.

11 травня 2020 року Позивачем було здійснено переказ грошової суми у розмірі 4216,52 Євро (станом на день подання позову становить 181 310,36 грн.), що підтверджується відповідною випискою з Банку.

За доводами позивача, після здійснення вказаної господарської операції, Позивачем було встановлено, що кошти в сумі 4216, 52 Євро були перераховані на інший рахунок, що не належить Продавцю Марковичу Р.М. Даний рахунок належить іншій особі, а саме ФОП Ковальову О.М.

Так, в свою чергу 08 червня 2020 року Позивач звернувся до Ковальова О.М. з вимогою про повернення випадково перерахованих коштів. У зв`язку із чим, 12 червня 2020 року останній звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути випадково перераховані кошти на рахунок Aqupark Olesna Rudolf Baroch, оскільки дані кошти були призначені для перерахунку іншій особі.

Однак, листом вих. №20.1.0.0.0/7-200612/2711 від 03.07.2020 АТ КБ «ПриватБанк» повідомив про неможливість повернення випадково перерахованих коштів, оскільки рахунок, на який було перерахована вищезазначена сума знаходиться під арештом на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Киева Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 21.08.2019 ВП №59831920 на виконання виконавчого напису №1288 від 17.07.2019, виданого приватним нотаріусом ІМНО Київської області.

05.09.2019 р. АТ КБ ПриватБанк отримав від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни Постанову про арешт коштів боржника від 21.08.2019 ВП №59831920. Постанова накладає арешт на кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_2 . Дана постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого напису 1288 від 17.07.2019 року, виданого приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюк В.С., стягувачем є Акціонерне товариство «Банк Форвард».

Крім того, ОСОБА_4 , як заінтересована особа за проханням Позивача звернувся до приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л. листом щодо зняття арешту з рахунку ОСОБА_2 , в частині суми 4216, 52 Євро.

Відповіді, щодо такого звернення відповідача, матеріали справи не містять.

В подальшому з причин закриття філії АТ КБ «Приват Банк» рахунок № НОМЕР_3 ОСОБА_2 , на який випадково була перерахована оспорювана сума, був закритий, що підтверджується відповідною довідкою №220629SU20245200 від 29.06.2022. Залишок суми, що знаходився на закритому рахунку у розмірі 4191,52 Євро був перерахований на інший рахунок ОСОБА_2 , а саме НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням №K1017L1FFI від 17 жовтня 2020 року.

У зв`язку з чим, Позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів від ОСОБА_3 у розмірі 4216,52 євро, шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок Позивача ОСОБА_3 . Також наявні підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на грошову суму у розмірі 4216,52 Євро, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , та зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , який відкритий в АТ КБ "Приватбанк", в межах 4216,62 Євро.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів від ОСОБА_1 у розмірі 4 216,52 євро, визнання права власності за ОСОБА_1 на грошову суму у розмірі 4216,52 Євро, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_1 , та зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , який відкритий в АТ КБ "Приватбанк", в межах 4216,62 Євро.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджує, що ним помилково перераховано суму 4216,52 євро на рахунок, що належить ФОП ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 11.05.2020 р. з банківського рахунку № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 /FIOBCZPPXXX) який належить ОСОБА_1 було перераховано суму 4,216.52 євро на рахунок № НОМЕР_3 .

Згідно з довідкою №220629SU20245200 від 29.06.2022 рахунок №6777 ОСОБА_2 , на який випадково була перерахована оспорювана сума був закритий. Залишок суми, що знаходився на закритому рахунку у розмірі 4191,52 Євро був перерахований на інший рахунок ОСОБА_2 , а саме UA3603933, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №K1017L1FFI від 17 жовтня 2020 року.

Частиною 1 ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Положеннями ст. 1212 ЦКУ встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною 3 ст. 1212 ЦКУ передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦКУ, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до положень ст. 1214 ЦКУ, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Згідно ч. 1 ст. 1215 ЦКУ, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Частиною 1 ст. 193 ГКУ передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд вказує, що для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатів за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 №607/5422/16-ц і від 19.05.2021 №922/1830/20.

Матеріалами справи підтверджено перерахування позивачем на рахунок відповідача 1 суми 4 216,52 євро.

Водночас, відповідач 1 підтверджує, що між ним та позивачем відсутні будь які правовідносини та, як наслідок відсутні правові підстави для перерахування коштів.

Відтак, суд дійшов висновку, що кошти у розмірі 4 216,52 грн., які помилково були сплачені позивачем на користь відповідача 1, є безпідставно набуті ним.

Згідно зі статтею 2 ГПК України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

В свою чергу підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому суд враховує, що право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, суд зауважує про можливість застосування не передбаченого законом способу захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо суд дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо суд дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані також в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до цього ж пункту даної Постанови, Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення

Згідно ч. 1. ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Так, відповідно до статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна. боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", "особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту." Однак, відповідно до частини 1 статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (постанова Східного апеляційного господарського суду по справі №922/2469/19 від 02.06.2020 року).

В свою чергу, невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права.( Постанова Верховного суду України від 13 квітня 2016р, справа № 6-2981цс15).

В даному випадку суд констатує, що сторонами не заперечується право власності позивача на безпідставно направлені ним грошові кошти, а відтак, обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом подання вимоги про визнання права власності на грошові кошти не дасть ефекту у спірних правовідносинах.

Водночас, враховуючи вищенаведене, встановлення судом факту отримання відповідачем 1 від позивача та збереження ним безпідставно набутих коштів, надає суду можливість стверджувати про обгрунтованість позовних вимог у частині зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , в межах 4216,62 євро, оскільки відповідні заходи призведуть до ефективного захисту прав позивача, а жодний інший спосіб захисту не дасть ефекту у спірних правовідносинах.

Разом з тим, задоволення вказаних позовних вимог, не порушить законних прав та інтересів відповідача 2, оскільки зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , здійснюється в межах суми безпідставно отриманих коштів.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів від ОСОБА_1 у розмірі 4216,52 євро, та зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 в межах 4216,62 євро, обґрунтовані та правомірні, відтак підлягають до задоволення.

З огляду на наведене позовна вимога про визнання права власності за ОСОБА_1 на грошову суму у розмірі 4216,52 євро задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача 1 ОСОБА_2 , м. Мукачево та до відповідача 2 Акціонерного товариства Банк Форвард, м. Київ про стягнення суми 4 216,52 євро, визнання права власності та зобов`язання виконати дії підлягають задоволенню частково.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі ч.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом порівну на позивача та відповідача 1 у справі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (Долні Тошановіце 41, НОМЕР_8 , код ІПН НОМЕР_9 ) суму 4 216,52 євро (чотири тисячі двісті шістнадцять євро 52 євроцентів) безпідставно отриманих коштів, а також суму 4 061,65 грн. (чотири тисячі шістдесят одну гривню 65 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

3. Зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , який відкритий в АТ КБ "Приватбанк", в межах суми 4216,62 Євро (станом на день подання позову 181310.36 грн), накладений в межах відкритого виконавчого провадження №59831920 на виконання виконавчого напису №1288 від 17.07.2019, виданого приватним нотаріусом ІМНО Київської області, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяною Леонідівною.

4. В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 19.10.2023.

Суддя О. Ф. Ремецькі