ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

12.10.23 Справа № 917/1848/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши матеріали

за заявою Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (вул. Захисників України, буд. 17, м. Лубни, Полтавська область, 37500)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вершина ЮА» (вул. Метеорологічна, буд. 37, м. Лубни, 37500)

про видачу судового наказу про стягнення 21 530,73 грн

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшла заява Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вершина ЮА» 21 530,73 грн, у тому числі 7 014,14 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 24.10.2022 по 31.03.2023, 14 314,15 грн різниці в нарахуваннях за період з 24.10.2022 по 31.03.2023, 202,44 грн за абонентське обслуговування за період з 01.10.2022 по 31.08.2023.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 заяву про видачу судового наказу передано для розгляду судді Безрук Т. М.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

За п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст.ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стягувач в заяві посилається на те, що враховуючи особливості укладання індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку індивідуальний договір із боржником набрав чинності 01.11.2021. Проте, стягувач не надав доказів, що приміщення боржника знаходиться у багатоквартирному будинку.

У п. 4 Індивідуального договору, копія якого долучена стягувачем до заяви, вказано, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Проте стягувач не надав доказів вчинення боржником таких дій, які б свідчили про його бажання укласти договір.

Також стягувач не надав доказів приєднання приміщення боржника до тепломережі, доказів фактичного надання послуг та доказів, в підтвердження наведених у рахунках обсягів постачання.

Отже, з доданих до заяви матеріалів не вбачається, що боржник уклав договір зі стягувачем.

Враховуючи викладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, належним чином не підтверджуються доданими до неї документами.

Таким чином, заявлена вимога не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

При цьому суд роз`яснює, що з вказаними вимогами стягувач має право звернутися у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу (за платіжною інструкцією № 9 від 04.10.2023 на суму 268,40 грн), зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Дата підписання ухвали: 12.10.2023.

Суддя Т. М. Безрук