ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.10.2023 Справа №905/925/23

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Лободи Т.О.,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя, код 00186542,

до Приватного акціонерного товариства "Слов`янський машинобудівний завод", м. Слов`янськ Донецької області, код 01412377,

про стягнення 30 150,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Слов`янський машинобудівний завод" про стягнення штрафних санкцій в загальному розмірі 30 150,00 грн, з яких 21 150,00 грн - пені та 9 000,00 грн - штрафу, за неналежне виконання умов Договору поставки № 172 від 04.02.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним договором в частині своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим позивачем були нараховані штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/925/23. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом, враховуючи наявність у суду обмеженої кількості знаків поштової оплати, копії ухвали суду від 17.07.2023 було направлено на електроні адреси позивача - (вказану ним в позові та відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), та відповідача - (відомості про яку містяться в спірному договорі), а також направлено відповідачу дану ухвалу поштою.

Згідно довідок про доставку електронного листа ухвалу суду від 17.07.2023 в електронному вигляді доставлено до електронних скриньок позивача та відповідача.

Суд виходить з того, що якщо учасник надав суду електронну адресу, зазначивши її в заяві, отже, слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення суду.

Ухвала суду від 17.07.2023, направлена на адресу відповідача, відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отримана ним 25.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, судом вжито усі можливі заходи задля повідомлення сторін про відкриття провадження у справі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 17.07.2023 у справі № 905/925/23 розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, відомості якого є офіційними та загальнодоступними.

Отже, приймаючи до уваги те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення учасників справи про розгляд судової справи, зокрема, які передбачені нормами ГПК України, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі та розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у встановлений строк відзиву на позов не надав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

04.10.2023 до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій відповідач зазначає, що правовідносини, на які посилається позивач, мали місце в листопаді - грудні 2021 року, а позовна заява подана в липні 2023 року, тобто строк позовної давності для стягнення неустойки, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, сплив, а тому просить суд застосувати строк позовної давності до вимог Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" до Приватного акціонерного товариства "Слов`янський машинобудівний завод" та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Статтею 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що у період з 06.09.2023 по 01.10.2023 суддя Лобода Т.О., в провадженні якої знаходиться дана справа, перебувала у щорічній відпустці.

З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд справи був здійснений судом після закінчення відпустки без невиправданих зволікань, у межах розумного строку в контексті положень Господарського процесуального кодексу України.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Слов`янський машинобудівний завод" (постачальник) укладено Договір поставки №172 від 04.02.2019, в редакції Протоколу узгодження розбіжностей від 10.06.2019 до вказаного договору (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі - товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 Договору детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься в додатках (специфікаціях) та додаткових угодах до цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до договору. Умови поставки визначаються згідно міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 (далі - правила Інкотермс).

Постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві у строки, визначені п. 3.3 цього Договору (п. 3.2 Договору).

За умовами п. 3.3 Договору поставка товару здійснюється постачальником згідно п. 3.1 даного договору тільки після отримання покупцем письмового підтвердження про готовність товару до відвантаження. Поставка товару повинна бути поставлена одною партією в одному автотранспортному засобі, або згідно з графіком, якщо це оговорено додатками, специфікаціями чи додатковими угодами.

Відповідно до п. 4.1.1 постачальник зобов`язаний своєчасно поставити товар відповідної якості. Покупець зобов`язаний своєчасно здійснити оплату за поставлений якісний товар в терміни, зазначені в додатку (специфікації) або додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору (п.4.2.1 Договору).

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору.

Загальна сума договору на момент його складання становить 2 850 000,00 грн з урахуванням ПДВ. Сума договору збільшується на суму наступних поставок товару шляхом підписання додаткових угод до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п. 5.2 Договору).

Порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до даного Договору (п. 5.6 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору право власності на товар, усі ризики його псування, пошкодження та знищення переходять від постачальника покупцю в момент передачі товару на склад покупця.

Умовами п. 10.3 Договору сторони погодили, що у разі порушення строків поставки товару згідно даного договору постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопотсавленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2020, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами (п. 12.1 Договору).

Суд зазначає, що вказаний Договір з Протоколом узгодження розбіжностей від 10.06.2019 підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що, за умовами цього договору, свідчить про набрання ним чинності.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не додано всі додаткові угоди до договору, але з урахуванням доданої додаткової угоди № 7 від 22.06.2021 суд приходить до висновку, що сторонами було погоджено продовження строку дії вищевказаного Договору.

22.06.2021 сторонами укладено Додаткову угоду №7 до Договору, якою погоджено, зокрема номенклатуру, строк поставки ціну та умови оплати товару.

Так, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 7 від 22.06.2021 до Договору постачальник зобов`язується передати покупцеві наступний товар: колесо ходове Ф400*100мм у кількості 8 штук, загальною вартістю 144 000,00 грн з ПДВ.

Згідно з п. 2 вказаної Додаткової угоди строк поставки: протягом 100 календарних днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди обома сторонами.

Суд зазначає, що Додаткова угода №7 від 22.06.2021 до Договору підписана обома сторонами, при цьому зазначена дата підписання 21.07.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем поставлено позивачу товар, проте з порушенням визначеного Договором строку, а саме:

- за видатковою накладною № 321 від 04.11.2021 поставлено колесо ходове Ф400*100мм у кількості 3 шт. загальною вартістю 54 000,00 грн з ПДВ;

- за видатковою накладною № 340 від 07.12.2021 поставлено колесо ходове Ф400*100мм у кількості 2 шт. загальною вартістю 36 000,00грн з ПДВ;

- за видатковою накладною № 347 від 13.12.2021 поставлено колесо ходове Ф400*100мм у кількості 3 шт. загальною вартістю 54 000,00 грн з ПДВ.

Зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за Договором в частині своєчасної поставки товару, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 30 150,00 грн, з яких 21 150,00 грн - пені та 9 000,00 грн - штрафу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем укладений Договір поставки №172 від 04.02.2019, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 Додаткової угоди №7 від 22.06.2021 до Договору сторони погодили строк поставки товару, а саме протягом 100 календарних днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди обома сторонами.

Як вбачається з відмітки на Додатковій угоді та зазначається позивачем у позові, Додаткову угоду № 7 від 22.06.2021 підписано сторонами 21.07.2021. Тобто строк поставки товару - до 29.10.2021 включно.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач поставив позивачу товар, проте з порушенням визначеного Договором строку, а саме згідно відміток на видаткових накладних:

- 05.11.2021 позивачем отримано колесо ходове Ф400*100мм у кількості 3 шт. загальною вартістю 54 000,00 грн з ПДВ за видатковою накладною № 321 від 04.11.2021;

- 10.12.2021 позивачем отримано колесо ходове Ф400*100мм у кількості 2 шт. загальною вартістю 36 000,00 грн з ПДВ за видатковою накладною № 340 від 07.12.2021;

- 14.12.2021 позивачем отримано колесо ходове Ф400*100мм у кількості 3 шт. загальною вартістю 54 000,00 грн з ПДВ за видатковою накладною № 347 від 13.12.2021.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частинами 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 10.3 Договору сторони погодили, що у разі порушення строків поставки товару згідно даного договору постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) товару.

Суд звертає увагу на те, що в пункті 10.3 Договору сторонами погоджено методологію нарахування штрафу у розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопотсавленого) товару за кожен день прострочення, яка відповідає методології нарахування пені. Тобто, така господарська санкція за своєю правовою природою фактично є пенею.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов`язання - порушення строків поставки товару.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем поставлено товар з порушенням визначеного Договором строку, позивачем правомірно нараховані штрафні санкції на підставі п. 10.3 Договору.

З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що ним здійснено нарахування пені в сумі 4 320,00 грн за 6 днів за період прострочення з 30.10.2021 по 04.11.2021 на вартість несвоєчасно поставленого товару в сумі 144 000,00 грн; в сумі 15 750,00 грн за 35 днів за період прострочення з 05.11.2021 по 09.12.2021 на вартість несвоєчасно поставленого товару в сумі 90 000,00 грн; в сумі 1 080,00грн за 4 дні за період прострочення з 10.12.2021 по 13.12.2021 на вартість несвоєчасно поставленого товару в сумі 54 000,00 грн.

Також позивачем здійснено нарахування штрафу в сумі 9 000,00 грн на суму несвоєчасно поставленого товару вартістю 90 000,00 грн за прострочення поставки товару понад 10 днів.

Враховуючи прострочення поставки товару відповідачем, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на нарахування пені та штрафу на підставі п.10.3 Договору.

Перевіривши наданий розрахунок пені в сумі 21 150,00 грн та штрафу в сумі 9 000,00 грн, суд встановив, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично обчислення здійснені вірно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Щодо строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, суд бере до уваги, що дійсно відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Однак, пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. В подальшому дію карантину неодноразово було продовжено та постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24:00 30.06.2023.

Таким чином, починаючи з 12.03.2020 по 30.06.2023 строки позовної давності в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Крім того, відповідно до положень п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Отже, на момент пред`явлення цього позову 07.07.2023 (дата здачі до пошти) строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару, яка була здійснена в листопаді - грудні 2021 року, не сплив, а тому відповідна заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання стягнення штрафних санкцій, суд виходить з наступного.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Суд оцінює чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Суд приймає до уваги той факт, що, незважаючи на прострочення поставки товару, відповідачем було виконано зобов`язання з поставки товару в повному обсязі, при цьому строк прострочення поставки частини товару складає лише 6 календарних днів, а максимальний строк прострочення - 45 календарних днів. Також суд враховує, що спірні правовідносини мали місце в жовтні-грудні 2021 року, проте, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 07.07.2023.

В той час, коли Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. На даний час Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Необхідно зазначити, що підприємство відповідача знаходиться на території Слов`янської міської територіальної громади, яка з першого дня військової агресії перебуває під постійними ворожими обстрілами.

Додатково суд враховує, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, Слов`янська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області, де здійснює свою підприємницьку діяльність відповідач, включена до переліку територій можливих бойових дій, дата виникнення можливості бойових дій - 24.02.2022.

Суд вважає, що стягнення всієї заявленої суми штрафних санкцій за наявності економічного спаду в період збройної агресії, може негативно вплинути на діяльність відповідача та лягти непомірним фінансовим тягарем. Це не відповідає справедливості та пропорційності у господарських відносинах між сторонами. Застосування значного розміру штрафних санкцій не може бути підставою для матеріального збагачення іншої сторони за її рахунок.

Суд також враховує, що з матеріалів справи суд не вбачає наявність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а за вищевказаних обставин стягнення пені та штрафу виглядає саме як застосування каральних санкцій.

Виходячи з відносно невеликої затримки в поставці товару загальною вартістю 144 000,00 грн, застосовані штрафні санкції в загальній сумі 30 150,00 грн, що складає майже 20% від вартості несвоєчасно поставленого товару та в даному випадку такий розмір є занадто великим.

Суд ще раз акцентує увагу на тому, що прострочення поставки товару відбулось на відносно невеликий строк, товар позивачем отриманий без будь-яких зауважень, товар отриманий у листопаді - грудні 2021 року та використаний в господарській діяльності позивача, претензій щодо якості товару не висувається, а звернення з позовом у липні 2023 року про стягнення штрафних санкцій у розмірі 20% від вартості отриманого в листопаді - грудні 2021 року та використаного товару виглядає як каральна санкція, що нівелює взагалі мету застосування штрафних санкцій.

На переконання суду є достатні підстави для зменшення заявленої позивачем до стягнення суми штрафних санкцій, оскільки, за даних обставин присудження до стягнення із відповідача всього розміру заявлених вимог матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря.

Суд вважає, що зменшення заявлених позивачем до стягнення сум пені та штрафу на 70% повною мірою відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на наведене, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір пені та штрафу до 30% від нарахованих сум, що буде адекватною та співрозмірною компенсацією з порушеним інтересом позивача в даному конкретному випадку, та стягнути з відповідача на користь позивача 6 345,00 грн пені та 2 700,00 грн штрафу, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу позивачу слід відмовити.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд зазначає, що оскільки даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а в частині позовних вимог відмовлено внаслідок зменшення судом донарахованих пені та штрафу, суд повністю покладає витрати позивача по оплаті судового збору в загальній сумі 2 684,00 грн на відповідача.

Суд зазначає, що для вручення сторонам рішення по справі будуть використані альтернативні способи вручення процесуальних документів учасникам справи, а саме шляхом направлення даного рішення на електронні адреси позивача та відповідача, відповідачу копію рішення також буде направлено поштою.

На підставі викладеного, керуючись статями 1-5, 10, 11, 12, 20, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Слов`янський машинобудівний завод" (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Світлодарська, буд. 65, код 01412377) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, код 00186542) пеню в сумі 6 345,00 грн, штраф у сумі 2 700,00 грн за несвоєчасне виконання умов Договору поставки № 172 від 04.02.2019 та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.10.2023.

Суддя Т. О. Лобода