ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"11" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4408/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. , розглянувши заяву ОСОБА_1 (вхідний № 2-1529/23 від 10.10.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 ; ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Павлова Ігора Вікторовича ( АДРЕСА_2 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний реєстратор Аоцизької міської ради Одеської області Сідлецька Ольга Миколаївна, РНОКПП НОМЕР_1 , вул Свободи (28 Червня) буд.95-а, м.Арциз Болградсбкого району Одеської області, 68401

про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна 1171057,59 грн.;

До Господарського суду Одеської області подано позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця Павлова Ігоря Вікторовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: державний реєстратор Арцизької міської ради Одеської області Сідлецька Ольга Миколаївна, про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна.

В позові зазначено, що разом із ним до суду подається заява про забезпечення позову.

Дійсну заяву обгрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 , ставши власником спірної нежитлової будівлі, за рішенням державного реєстратора, яке оскаржується, при отриманні тексту дійсного позову, може спланувати способи захисту і ухилення від неминучої відповідальності, й може розпорядитись таким майном на власний розсуд, здійснити відчуження на користь третіх осіб, використовуючи інститут добросовісного набувача, на свою користь.

Враховуючи такі обставини безперешкодної можливості відчуження відповідачем нежитлової будівлі, останнє призведе до порушення прав позивача, є підстави вжити заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття становить реальну загрозу захисту порушених прав позивачів і може ускладнити виконання рішення суду.

Реальна загроза полягає в тому, що при відчуженні відповідачем ОСОБА_2 нежитлової будівлі до нового власника, не дозволить в подальшому здійснити процедуру повороту виконання, якщо в ході судового розгляду буде скасоване рішення про державну реєстрацію права власності відповідача й витребуване майно на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. В дійсному випадку доцільно буде заборонити ОСОБА_2 здійснювати відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:04, тип об`єкта: нежитлова будівля автомайстерні з автомийкою, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 138.2, адреса: АДРЕСА_3 . Земельні ділянки місця розташування: Кадастровий номер: :03:003:0844, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Саме такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, не є тотожними з ними, і дозволить захистити права позивача до вирішення спору по суті.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 надано висновок: арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

20 червня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 755/6830/21, провадження № 61- 18799св21 (ЄДРСРУ № 104827676) досліджував питання щодо можливості вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження майна, у тому числі у справах про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (12 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 568/525/21, провадоюення N° 61-14463св21, ЄДРСРУ N° 102562716).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: - між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; -з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21).

Обраний захід забезпечення позову може сприяти виконанню рішення суду, оскільки не дозволить відповідачу здійснити відчуження об`єкта нерухомого майна, яке набуто ним з порушеннями, під час розгляду судом позову позивача, і його застосування не зможе привести до порушення прав заявника в частині належної реалізації свого законного права власності на такий об`єкт нерухомого майна. Обраний захід забезпечення позову відповідає предмету заявленого позову.

У рішенні від 19 березня 1997 року заява № 18357/91 у справі «Горнсбі проти Греції» (Саsе оf Ногпsby V. Gгеесе) Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Доказами ймовірного утруднення виконання рішення суду є сам факт наявності зареєстрованого права власності у відповідача, і відчуження за ним об`єкта нерухомого майна буде неправомірним, у разі скасування рішення про державну реєстрацію його права власності від 04.11.2021 року.

Зустрічне забезпечення заявником не пропонується оскільки забезпечення позову, про яке просить заявник, не передбачає понесення збитків для відповідача. Відповідач зможе продовжувати користуватись зазначеною нежитловою будівлею за цільовим призначенням та видами економічної діяльності.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

На підставі норм ст.ст. 136-139 ГПК України і з метою забезпечення позову, керуючись ст. 42 ГПК України, позивач просить вжити заходи забезпечення позову та заборонити відповідачу ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , здійснювати відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:04, тип об`єкта: нежитлова будівля автомайстерні з автомийкою, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 138.2, адреса: АДРЕСА_3 . Земельні ділянки місця розташування: Кадастровий номер::03:003:0844, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, до розгляду справи по суті.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення потових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмету спору.

Відповідно до підпункту 6.4. пункту 6 Постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.02.2019 по справі № 908/685/18, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого : розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно підпункту 6.5. пункту 6 Постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.02.2019 по справі № 908/685/18, поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК У раїни (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідною вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позов не буде вжито судом.

Позивач звертає увагу суду, що відповідач ОСОБА_2 , ставши власником спірної нежитлової будівлі, за рішенням державного реєстратора, яке оскаржується, при отриманні тексту дійсного позову, може спланувати способи захисту і ухилення від неминучої відповідальності, й може розпорядитись таким майном на власний розсуд, здійснити відчуження на користь третіх осіб, використовуючи інститут добросовісного набувача, на свою користь.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 138 Господарського процесуальної з кодексу України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до підпункту З пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, за подання юридичною особою до господарського суду заяви про забезпечення позову, судовий збір складає 0,5 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01.01.2023, що в даному випадку складає - 1 342 грн. 00 коп..

Враховуючи вищевикладене, на підставі положень статей 41, 42, 44, 136, 137, 138, 139, 140 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 6.3, 6.4. Постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.02.2019 по справі № 908/685/18, позивач просить суд вжити відповідні заходи забезпечення позову, а саме заборонити відповідачу ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , здійснювати відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:04, тип об`єкта: нежитлова будівля автомайстерні з автомийкою, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 138.2, адреса: АДРЕСА_3 . Земельні ділянки місця розташування: Кадастровий номер: :03:003:0844, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, до розгляду справи по суті.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу (27 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/3686/22 (ЄДРСРУ № 110485378).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).

Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Суд окремо зазначає, що правила застосування заходів забезпечення позову регламентовані положеннями глави 10 розділу І ГПК України, зокрема статті 136-144 цього Кодексу. Отже інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Близькі за змістом висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Якщо позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Має також досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 19.01.2021 у справі № 902/774/20, від 25.01.202Г у справі № 902/775/20, від 31.08.2021 у справі № 910/5116/21, від 07.09.2021 у справі № 910/6481/21, від 08.12.2021 у справі № 927/481/21, від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 11.02.2022 у справі № 927/893/21, від 15.04.2022 у справі № 904/7930/21.

Вжиття захоу забезпечення позову не порушує конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Подібні за своїм змістом висновки щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 915/373/20 та від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, а також від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 і від 15.06.2021 у справі № 757/48375/20 (щодо аналогічних за змістом положень Цивільного процесуального кодексу України).

Крім цього ЄСПЛ у низці своїх рішень нагадував, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 22.02.1994 у справі "Раймондо проти Італії", ухвала щодо прийнятності від 07.11.2006 у справі "Адамчик проти Польщі", рішення у справах "Карамітров та інші проти Болгарії" від 10.01.2008 та "Боржонов проти Росії" від 22.01.2009).

Отже, допускається накладення судами арешту або інших обмежень щодо розпорядження майном особи, за умови дотримання таких вищенаведених вимог, встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції як законність, пропорційність та загальний інтерес.

У цих висновках суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в 16.09.2020 у справі № 910/13208/19.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що проведення реєстраційних дій (щодо реєстрації прав/обтяжень прав) зупиняється, зокрема на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Слід також зазначити, що подальший продаж нерухомого майна, яке є предметом оспорюваних дій, і право власності на яке підлягає державній реєстрації, унеможливить, у разі задоволення позову, державну реєстрацію припинення права власності відповідача на це нерухоме майно.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.04.2022 у справі № 910/11069/21, висновки в постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 910/18567/20, правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 27.08.2019 у справі № 910/608/19 та від 16.09.2020 у справі № 910/13208/19.

Відтак, суд вважає можливим та доцільним задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , здійснювати відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:04, тип об`єкта: нежитлова будівля автомайстерні з автомийкою, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 138.2, адреса: АДРЕСА_3 . Земельні ділянки місця розташування: Кадастровий номер: :03:003:0844, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, до розгляду справи по суті.

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Вжити заходи забезпечення позову, а саме заборони відповідачу ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , здійснювати відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:04, тип об`єкта: нежитлова будівля автомайстерні з автомийкою, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 138.2, адреса: АДРЕСА_3 . Земельні ділянки місця розташування: Кадастровий номер: :03:003:0844, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, до розгляду справи по суті.

2. Заборонити відповідачу ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , здійснювати відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:04, тип об`єкта: нежитлова будівля автомайстерні з автомийкою, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 138.2, адреса: АДРЕСА_3 . Земельні ділянки місця розташування: Кадастровий номер: :03:003:0844, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, до розгляду справи по суті.

3. Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення вказаної ухвали до виконання - протягом трьох років з наступного дня після набрання цією ухвалою законної сили, тобто по 13.10.2026р.

СТЯГУВАЧ : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 , засоби зв`язку НОМЕР_4

БОРЖНИК : фізична особа-підприємець Павлов Ігор Вікторович, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 , засоби зв`язку НОМЕР_5

4. Допустити негайне виконання ухвали про забезпечення позову.

5. Направити ухвалу про забезпечення позову для виконання ОСОБА_2 та до суб`єкта державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для вжиття відповідних заходів.

Ухвала набрала чинності 12.10.2023р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали суддею: 12.10.2023р..

Суддя Пінтеліна Тетяна Георгіївна