ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3550/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2023 про відмову у видачі судового наказу, прийняту суддею Степановою Л.В., м. Одеса,

у справі №916/3550/23

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС"

до боржника: Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни

про стягнення 20 302,25 грн

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою №09/08 від 09.08.2023 (вх.№4061/23 від 15.08.2023) про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни на користь заявника боргу у загальній сумі 20302,25 грн, з яких: 13574,61 грн основної заборгованості; 5751,52 грн інфляційного збільшення; 976,12 грн 3% річних та 268,40 грн судового збору.

В порядку наказного провадження Господарським судом Одеської області видано судовий наказ №916/3550/23 від 21.08.2023 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" 13574,61 грн заборгованості за договором поставки №107-19 від 10.04.2019 та 268,40 грн судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.08.2023 у справі №916/3550/23 (суддя Степанова Л.В.) відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни 5751,52 грн інфляційного збільшення та 976,12 грн 3% річних.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2023 у справі №916/3550/23 скасувати та винести нове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни 5751,52 грн інфляційного збільшення та 976,12 грн 3% річних.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що судовий наказ може бути видано за будь-якою вимогою про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором, яка охоплює не тільки основний борг, але й проценти річних та інфляційні втрати, за умови якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що докази, які б свідчили про наявність спору між заявником та боржником щодо заявленої до стягнення суми, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що у даній справі оскаржується ухвала суду, зазначена в пункті 1 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, то її перегляд за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції було встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 03.10.2023.

Фізична особа-підприємець Лещинська Ольга Володимирівна своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано Розділом II Господарського процесуального кодексу України.

Частинами першою, другою статті 147 Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

У статті 150 Господарського процесуального кодексу України наведені вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

В силу частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

10.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" ("Постачальник") та Фізичною особою-підприємцем Лещинською Ольгою Володимирівною ("Покупець") укладено договір поставки №107-19 (далі договір №107-19 від 10.04.2019), за умовами якого Постачальник зобов`язався передати товар у власність Покупця, а Покупець прийняти товар у власність і сплатити за нього обумовлену накладною грошову суму.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.4, 3.5 договору №107-19 від 10.04.2019 ціна товару визначається на підставі товарних накладних, які є невід`ємною частиною цього договору; покупець зобов`язується оплачувати поставлений товар у терміни, які починають свій перебіг з дати передачі товару, та зазначені сторонами у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору; всі товарні накладні, оформлені сторонами в період дії договору, незалежно від наявності посилання на договір, є невід`ємною частиною цього договору. Товар поставлений за накладними, у яких відсутнє посилання на договір, є поставленим у рамках і за умовами даного договору.

У додатку №1 до договору №107-19 від 10.04.2019 сторонами узгоджено асортимент товару та умови оплати за поставлений товар: морозиво, напівфабрикати, соуси, майонези відстрочення платежу 14 календарних днів; молочна група товарів, ковбасні вироби, сири відстрочення платежу 7 календарних днів.

Згідно з пунктом 7.1 договору №107-19 від 10.04.2019 за порушення та невиконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019. Якщо жодна зі сторін протягом 30 календарних днів до дати закінчення дії договору не виявить бажання припинити дію договору, строк дії договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік (пункт 9.1 договору №107-19 від 10.04.2019).

На підтвердження факту поставки товару Постачальником надано видаткові накладні №ОД000002745 від 13.02.2021 на суму 3036 грн, №ОД000002992 від 18.02.2021 на суму 7612,80 грн та №ОД000003495 від 25.02.2021 на суму 5573,22 грн.

Згідно з розрахунком Товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" заборгованість Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни за поставлений за цим договором товар складає 20302,25 грн, з яких: 13574,61 грн основний борг, 5751,52 грн інфляційне збільшення, 976,12 грн 3% річних.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №903/125/18.

В силу частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" з доданими до неї документами, Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує, що вимоги заявника є такими, що ґрунтуються на підставі договору №107-19 від 10.04.2019, укладеному між сторонами у письмовій формі, мають грошовий характер та не перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову скаржникові у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни на його користь 5751,52 грн інфляційних втрат та 976,12 грн 3% річних з тих підстав, що були наведені місцевим господарським судом.

Між тим допущене порушення норм процесуального права не призвело до постановлення помилкової ухвали, оскільки в силу приписів частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

В матеріалах справи наявна заява Фізичної особи-підприємця Лещинської Ольги Володимирівни, яка заперечує факт отримання товару за вказаними вище накладними та стверджує про проведення в повному обсязі розрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" за поставлений товар на виконання договору №107-19 від 10.04.2019.

Отже, між сторонами існує спір щодо заявленої до стягнення суми, що виключає можливість видачі судового наказу в порядку розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 12, 129, 147-150, 152, 232, 233, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НАШ ПРОДУКТ ПЛЮС" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.08.2023 у справі №916/3550/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до приписів статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 18.10.2023.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук