РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.09.2023Справа № 910/3283/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" (Миколаївська обл., Миколаївський р-н, село Миколаївське)

до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (м. Київ)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" (м. Київ)

про стягнення 2.611.892,76 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників справи:

Від позивача: Шевченко Т.М.

Від відповідача: Семеняка В.В.

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сандора" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про стягнення 2.611.892,76 грн гарантійної суми за банківською гарантією №GRІ0081КН від 05.02.2020, виданою в забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" зобов`язань перед позивачем за договором дистрибуції №S-21-8612.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.04.2023.

Цією ухвалою також залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

29.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти позову з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

04.04.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 11.05.2023.

14.04.2023 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та відповідь на відзив.

19.04.2023 відповідачем подано пояснення на відповідь на відзив.

11.05.2023 до суду надійшли додаткові пояснення позивача на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2023 призначено підготовче засідання на 23.05.2023.

У підготовчому засіданні 23.05.2023 суд розглянув клопотання позивача від 14.04.2023 про витребування доказів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" - оригіналів видаткових накладних, які були надані позивачу тільки в електронному вигляді. Так, з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, листів третьої особи, вбачається, що оригінали первинних документів, у тому числі запрошені до витребування позивачем, знаходились в офісі ТОВ "ТК "Нова Трейд" у місті Рубіжному, в якому 24.02.2023 розпочались активні бойові дії внаслідок повномасштабної збройної агресії РФ проти України. До теперішнього часу місто Рубіжне являється тимчасово окупованою РФ територією, на яку відсутній доступ. Дана обставина є загальновідомою та не потребує доказування.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про неможливість витребування заявлених позивачем доказів від третьої особи, та протокольною ухвалою від 23.05.2023 відмовив у задоволенні відповідного клопотання позивача від 14.04.2023.

23.05.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 13.06.2023.

16.06.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.07.2023.

У судових засіданнях 18.07.2023 та 08.08.2023 оголошувались перерви.

У судовому засіданні 28.09.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та поясненнях.

Третя особа свого повноваженого представника в судове засідання 28.09.2023 не направила, про причини неявки суд не повідомила; про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином і її неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 202 ГПК України.

28.09.2023 суд, по виходу з нарадчої кімнати, проголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сандора" (Компанія) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" (Дистриб`ютор) було укладено договір дистрибуції №S-21-8612 (далі - Договір), за умовами п. 2.3. якого Компанія зобов`язалась передати у власність Дистриб`ютора у встановлені цим Договором строки Продукцію/Товар для використання її у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а Дистриб`ютор зобов`язався прийняти Продукцію/Товар і сплатити за неї певну грошову суму за спеціальними (дистрибуційними) цінами.

Відповідно до п. 8.5. Договору Дистриб`ютор повинен оглянути Продукцію/Товар на складі і підписати товарно-транспортну накладну та видаткову накладну на Продукцію/Товар, після чого всі права власності та ризик випадкового пошкодження або втрати Продукції/Товару переходять до Дистриб`ютора.

Позивач зазначає, що він у період з січня по лютий 2022 року поставив Дистриб`ютору товар та своєчасно зареєстрував податкові накладні на загальну суму 2.611.892,76 грн.

Поставка товару була оформлена видатковим накладними:

- №ЦБ/РНв-003480 від 27.01.2022 на суму 460.833,98 грн;

- №ЦБ/РНв-003888 від 31.01.2022 на суму 536.908,92 грн;

- №ЦБ/РНв-005746 від 03.02.2022 на суму 297.046,08 грн;

- №ЦБ/РНв-006344 від 08.02.2022 на суму 593.603,52 грн;

- №ЦБ/РНв-007240 від 15.02.2022 на суму 242.310,53 грн;

- №ЦБ/РНв-007348 від 16.02.2022 на суму 481.189,73 грн.

Перевезення поставленого товару на адресу третьої особи відбувалося за товарно-транспортними накладними: №СА-ЦБ/РНв-003480 від 27.01.2022, №СА-ЦБ/РНв-003888 від 31.01.2022, №СА-ЦБ/РНв-005746 від 03.02.2022, №СА-ЦБ/РНв-006344 від 08.02.2022, №СА-ЦБ/РНв-007240 від 15.02.2022, №СА-ЦБ/РНв-007348 від 16.02.2022.

Відповідно до п. 9.5. Договору Дистриб`ютор усвідомлює, що він повинен надати Компанії банківську гарантію на суму не менше 60%, від суми узгодженого ліміту кредиту на весь термін дії Договору. Не надання такої гарантії призведе до припинення поставок Дистриб`ютору. У такому разі Компанія не буде нести відповідальності за можливі збитки Дистриб`ютора, котрі Дистриб`ютор може понести через припинення поставок, з причин відсутності банківської гарантії.

У забезпечення виконання зобов`язання за Договором Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (далі - Банк) 05.02.2020 надало гарантію платежу №GRI0081KH20 (далі - Гарантія), згідно з якою Банк безвідклично зобов`язується виплатити Бенефіціару суму чи суми, що разом не перевищують 4.600.000,00 грн, відповідно до СВІФТ-повідомлення формату МТ767 від 27.09.2021.

Бенефіціаром за Гарантією є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сандора", , адреса 57262, Україна, Миколаївська обл., Вітовський район, с. Миколаївське.

Принципалом за Гарантією є товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд", , адреса Україна, 04074, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 2.

Сума виплат Банком за Гарантією, пов`язаних з невиконанням Принципалом умов договору про дистрибуцію від 01.09.2021 №S-21-8612 не може перевищувати 3.780.000,00 грн (СВІФТ-повідомлення формату МТ767 від 17.01.2022).

Позивач вказує, що Дистриб`ютор свої зобов`язання в частині оплати товару не виконав, розмір його заборгованості за Договором складає 2.611.892,76 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2022 Банк отримав письмову вимогу від позивача №08 від 17.05.2022 на здійснення виплати за Гарантією №GRI0081KH20 від 05.02.2020 в розмірі 450.118.72 грн.

Про надходження цієї вимоги Банк повідомив третю особу листом вих.№192/317 від 26.05.2022.

У відповідь на це повідомлення ТОВ "ТК "Нова Трейд" листом від 01.06.2022 повідомила Банк про неможливість підтвердити або спростувати наявність заборгованості перед позивачем, так як усі документи, сервери з базами даних і програмним забезпеченням, печатки та електронні засоби доступу залишились на окупованій території і третя особа не має до них доступу; жоден підрозділ компанії не працює.

Листом №192/352 від 22.06.2022 Банк повідомив позивача про отримання від нього 15.06.2023 вимоги вих.№17 від 13.06.2023 про сплату коштів за Гарантією в розмірі 2.611.892,76 грн, та про прийняте рішення про відмову у виплаті цих коштів з підстав невідповідності вимоги умовам Гарантії, а саме:

- у наданій Вимозі заявлено про поставку, як Бенефіціаром, Продукції Принципалу - ТОВ "ТД "Нова Трейд" на загальну суму 2.611.892,76 грн, відповідно до умов Договору про дистрибуцію №S-21-8612 від 01.09.2021, що має підтверджуватися копіями видаткових накладних і товарно-транспортних накладних, засвідчених підписом та печаткою Бенефіціара, та перелік яких зазначений у Вимозі. Проте, надані копії видаткових накладних та товарно-транспортних накладних містять посилання на реквізити договору, які не відповідають зазначеним в Гарантії в частині назви договору, як це передбачено умовами Гарантії. Крім того, копія товарно-транспортної накладної №СА-ЦБ/РНв-007348 від 16.02.2022 містить посилання на реквізити договору, які не відповідають зазначеним в Гарантії в частині номеру договору, як це передбачено умовами Гарантії;

- у наданих видаткових накладних (ВН) та товарно-транспортних накладних (ТТН) за переліком: ВН №ЦБ/РНв-003480 від 27.01.2022 та ТТН №СА-ЦБ/РНв-003480 від 27.01.2022, ВН №ЦБ/РНв-006344 від 08.02.2022 та ТТН №СА-ЦБ/РНв-006344 від 08.02.2022, неможливо розпізнати печатку отримувача товару та код ЄДРПОУ на печатці, що не дає можливості пересвідчитись, що товар отримано ТОВ "ТД "Нова Трейд", як того вимагають умови Гарантії.

Листом AT "Райффайзен Банк" №192/443 від 31.08.2022 повідомило позивача про те, що аналогічна вимога ТОВ "Сандора" вих. №2022-14 від 16.08.2022, не відповідає умовам Гарантії з цих же підстав.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК).

Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 563 цього ж Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Згідно зі ст. 564 ЦК України після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Як передбачено ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 200 ГК гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення_, відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

У даному випадку Гарантія є безумовною і безвідкличною, це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого Гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

При цьому в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Поряд з цим ст. 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати № 458 (МТП № 458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП № 458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.

Згідно з п. 2 цих Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.

Відповідно до пункту 9 частини третьої розділу І Положення гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Згідно з пунктом 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

При вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19. Також подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №910/20306/17.

Згідно із ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу на те, що підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань і постанова Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №2910/3500/19).

Згідно з частиною першою статті 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Отримавши вимогу, Банк (гарант) повинен перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною (зокрема, чи має місце порушення Товариством (принципалом) зобов`язань за Договором, що є підставою для виплати визначеної банківською гарантією суми).

Умовами Гарантії передбачено, що "… Вимога повинна супроводжуватись наступними завіреними Вашим(-и) оригінальним(-и) підписам(-ами) та печаткою (за наявності) документами, які містять обов`язкове посилання на реквізити відповідного Договору, за яким було здійснено поставку Товару:

- копіями відповідних видаткових накладних на Товар з підписом представника Принципала, що підтверджує отримання Принципалом Товару від Вас, та

- копіями відповідних товарно-транспортних накладних на Товар з підписом представника Принципала, що підтверджує отримання Принципалом Товару від Вас…"

Згідно із статтею 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 та ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (частина перша ст. 76 ГПК України).

Частиною першою ст. 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини першої ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт передбачена нормами права конкретна

За результатом розгляду даної справи та дослідження зібраних сторонами документів, суд встановив, що видаткові накладні, якими оформлено постачання товару позивачем третій особі: №ЦБ/РНв-003480 від 27.01.2022, №ЦБ/РНв-003888 від 31.01.2022, №ЦБ/РНв-005746 від 03.02.2022, №ЦБ/РНв-006344 від 08.02.2022, №ЦБ/РНв-007240 від 15.02.2022 та №ЦБ/РНв-007348 від 16.02.2022, були складені позивачем та надані третій особі, яка і мала їх оформити зі своєї сторони та відправити оригінали цих документів позивачу.

Так, третя особа, як отримувач товару, направила на електронну адресу позивача скановані зображення цих накладних, проте в подальшому оригінали цих документів позивачу надані не були та на теперішній час не можуть бути надані у зв`язку з відсутністю доступу до обладнання та документів, що залишились на окупованій території.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем були надані Банку разом з вимогами про сплату коштів за Гарантією отримані електронною поштою від третьої особи сканкопії видаткових накладних.

При цьому суд зазначає, що такі сканкопії також не можуть вважатися електронними доказами, оскільки статтею 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Правовий аналіз положень ст. 96 ГПК України свідчить, що оригінал електронного доказу - це первинна інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, та яка є основою для відтворення і копіювання.

Оригіналом електронного документа згідно зі статтею 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до цього Закону.

Із листування між Банком та позивачем вбачається, що останнім було самостійно засвідчені підписом повноважної особи та печаткою підприємства копії видаткових накладних на поставку товару. Водночас оригінали цих документів позивачем отримані не були, що унеможливлює встановлення відповідності цих копій оригіналам.

Таким чином, за наявності сумнівів у Банку щодо проставлення підписів і печатки Принципала на видаткових накладних, за відсутності в позивача можливості надати оригінали цих видаткових накладних з огляду на їх фізичну відсутність, відмова відповідача у виплаті коштів за Гарантією відповідає умовам цієї Гарантії та приписам чинного законодавства України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві та письмових поясненнях по справі.

Суд звертає увагу на те, що Банк не наділений повноваженнями зі встановлення факту поставки товару та належного/неналежного виконання третьою особою зобов`язань за укладеним з позивачем договором.

Поряд з цим позивач, який в повному обсязі обізнаний про відсутність первинних документів на поставку товару, не позбавлений можливості доводити факт такої поставки в судовому порядку шляхом подання відповідного позову, у випадку відмови покупця підтвердити отримання товару.

Водночас такі обставини не підлягають встановленню в даному судовому процесі та мають досліджуватися судом за наявності відповідного спору з покупцем товару.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження поставки товару третій особі, за відсутності встановлених відповідним судовим рішенням обставин щодо неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Нова Трейд" зобов`язань за укладеним з позивачем Договором, вимога позивача до Банку є передчасною та не підлягає задоволенню судом.

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане в сукупності суд встановив, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, тож у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.10.2023.

Суддя Т.М. Ващенко