ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2023 р. Справа№ 910/7325/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: Кобець О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 року

у справі № 910/7325/23 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ - Інтегратор»

про стягнення 501 396, 00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ - Інтегратор» про стягнення 501 396, 00 грн, а саме 7 896, 00 пені та 493 500, 00 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі № 910/7325/23 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товарисвта з обмеженою відповідальністю «ІТ - Інтегратор» на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню у розмірі 1 000, 00 грн, штрав у розмірі 24 000, 00 грн та судовий збір у сумі 7 520, 94 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Служба зовнішньої розвідки України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт зазначив, що передумовою для зменшення розміру штрафних санкцій є встановлення судом: ступення виконання зобов`язання боржником; майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнових, але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу. Проте, відповідач у заяві про зменшення неустойки не довів жодну із наведених вище обставин, які могли б бути підставою для такого суттєвого зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 справу № 910/7325/23 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Демидова А.М., судді: Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 заяву судді Демидової А.М. про самовідвід від розгляду справи № 910/7325/23 задоволено; матеріали апеляційної скарги № 910/5722/22 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 24.08.2023 № 09.1-07/752/23 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7325/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.08.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби зовнішньої розвідки України та призначено до розгляду на 04.10.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 04.10.2023 підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.10.2023 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.11.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 (наділ - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІТ - Інтегратор» (надалі - постачальник) укладено договір про закупівлю товару № 521/ВС, за змістом пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується здійснити поставку спеціальної електронно-обчислювальної техніки, яка використовується для потреб зв`язку спеціального призначення, а саме спеціального комплексу зберігання даних, 5 комплектів (далі - товар), а замовник зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Ціна, найменування (асортимент), кількість товару обумовлюються в додатку №1 «Специфікація на Товар», який додається до договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.3 договору ціна договору складає 1 974 000,00 грн., у тому числі ПДВ 329 000, 00 грн., КЕКВ 2260.

Пунктом 5.1. - 5.2 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється до 20.11.2022.

Відповідно до п. 5.3 договору товар доставляється та заноситься постачальником до зазначених замовником приміщень (до другого поверху включно, вгору або вниз) у визначений замовником час на об`єктах замовника. Для доставки товару постачальник (не пізніше ніж за 1 добу) має передати замовнику дані щодо автомобіля та осіб, яким буде надано доступ на об`єкт замовника.

Підпунктом 6.2.4 п. 6.2 договору передбачено, що замовник має право у разі невиконання (відмови від виконання) зобов`язань постачальником в односторонньому порядку розірвати договір шляхом письмового повідомлення постачальника.

У разі одностороннього розірвання договору з підстав невиконання (відмови від виконання) постачальником взятих на себе зобов`язань за договором, останній зобов`язується сплатити на користь замовника штраф у розмірі двадцяти п`яти відсотків від ціни договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання договору (п. 7.11 договору).

Пунктом 10.1. договору визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє щодо бюджетних зобов`язань до 31.12.2022 року, а стосовно інших зобов`язань, взятих сторонами за договором - до повного їх виконання.

У зв`язку з невиконанням відповідачем поставки товару у строку до 20.11.2022 позивач направив відповідачеві лист № 18/456-ВС від 24.11.2022 про одностороннє розірвання договору. У підтвердження направлення останнього представником позивача долучено реєстр №18/456-ВС на кореспонденцію, направлену через фельд`єгерську службу.

27.01.2023 позивач на адресу відповідача надіслав претензію від 25.01.2023 про сплату штрафних санкцій у розмірі 501396,00 грн. та зазначив, що 24.11.2022 листом № 18/456-ВС від 24.11.2022 постачальника повідомлено про одностороннє розірвання договору.

Відповідачем 28.02.2023 за вих. № 983 було надано відповідь на претензію із запереченнями відповідача.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 896, 00 грн пені та 493 500, 00 грн штрафу за непоставку товару передбаченого умовами договору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як зазначалося вище, підпунктом 6.2.4 п. 6.2 договору передбачено, що замовник має право у разі невиконання (відмови від виконання) зобов`язань постачальником в односторонньому порядку розірвати договір шляхом письмового повідомлення постачальника.

У зв`язку з невиконанням відповідачем поставки товару у строку до 20.11.2022, позивач направив відповідачеві лист № 18/456-ВС від 24.11.2022 про одностороннє розірвання договору. У підтвердження направлення останнього, представником позивача долучено реєстр №18/456-ВС на кореспонденцію, направлену через фельд`єгерську службу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем умови договору не виконані, товар у встановлений строк не поставлений. Вказана обставина не заперечується сторонами

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до п. 5.1 договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється до 20.11.2022.

Оскільки товар поставлено не було позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 501 396,00 грн, з яких: 7 896, 00 грн - пені за період з 21.11.2022 по 24.11.2022 та 493 500, 00 грн - штрафу у розмірі 25 % від ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК України).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України (частина перша статті 199 ГК України).

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присічним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Отже, сторонами у договорі погоджено, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання обов`язків за цим договором, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов`язання за цим договором за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій за порушення зобов`язань за договором та їх розмір, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 03.03.2020 у справі № 922/2220/19, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19 та від 16.02.2021 у справі № 910/1972/20.

Відповідно до п. 7.1-7.2 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за порушення строку поставки товару постачальник сплачує на користь замовника пеню в розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята відсотка) від ціни договору за кожний день прострочення.

У разі одностороннього розірвання договору з підстав невиконання (відмови від виконання) постачальником взятих на себе зобов`язань за договором останній зобов`язується сплатити на користь замовника штраф у розмірі двадцяти п`яти відсотків від ціни договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання договору (п. 7.11 договору).

У випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки. Чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Здійснивши перерахунок розміру пені та штрафу, колегія суддів зазначає, що він є арифметично вірним, пеня за період з 21.11.2022 по 24.11.2022 включно становить 7 896, 00 грн., а штраф - 493 500, 00 грн.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених до стягнення з відповідача суми пені та штрафу.

Водночас, приймаючи заяву відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення суми штрафних санкцій, а саме пені до 1 000, 00 грн та штрафу до 24 000, 00 грн.

Звертаючись із апеляційною скаргою апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були встановлені передумови необхідні для зменшення розміру штрафних санкцій, а саме ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін та інші інтереси сторін.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач). Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/101/19.

Наявність виняткових випадків, за яких можливе зменшення розміру пені та штрафу, відповідач обґрунтовує тим, що поставка товару не відбулась не внаслідок винних дій або бездіяльності відповідача, а внаслідок невчинення позивачем дій, які встановлені договором (п. 5.3 договору), до вчинення яких відповідач не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до п. 5.3 договору товар доставляється та заноситься постачальником до зазначених замовником приміщень (до другого поверху включно, вгору або вниз) у визначений замовником час на об`єктах замовника. Для доставки товару постачальник (не пізніше ніж за 1 добу) має передати замовнику дані щодо автомобіля та осіб, яким буде надано доступ на об`єкт замовника.

Відтак на думку відповідача, з урахуванням вимог п. 5.3. договору перед тим, як останній мав здійснити поставку, позивач мав попередньо повідомити відповідача про об`єкти та приміщення на які мала бути здійснена поставка товару.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, що відповідач повідомляв позивача про готовність здійснити поставку товару, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у позивача не виникло обов`язку повідомити про приміщення, до яких необхідно було здійснити поставку товару та дані про автомобіль.

Також, відповідач просив зменшити розмір нарахованої пені та штрафу, посилаючись на те, що позивач за правочином не поніс жодних витрат. Жодних виплат за договором на користь відповідача позивачем не здійснювалось.

Колегія суддів наголошує, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Колегія суддів знаходить непереконливими доводи відповідача про наявність підстав для зменшення неустойки, оскільки розмір стягуваних штрафних санкцій не відповідає наслідкам невиконання зобов`язання. Водночас, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано надмірно зменшив розмір неустойки, що в свою чергу призводить до порушення балансу інтересів сторін.

Враховуюи вищезазначене, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки спричиненим наслідкам, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру пені та штрафу на 50% та стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 3 948, 00 грн та штрафу у розмірі 246 750, 00 грн.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованих висновків про зменшення неустойки до 1 000, 00 грн пені та 24 000, 00 грн штрафу, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає змінні, а апеляційна скарга Служби зовнішньої розвідки України частковому задоволенню.

Судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій підлягають розподілу у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Служби зовнішньої розвідки України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 року у справі № 910/7325/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2023 у справі № 910/7325/23 змінити. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ - Інтегратор» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 73; ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ) 3 948, 00 грн пені, штраф у розмірі 246 750, 00 грн та судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 7 520, 94 грн».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ - Інтегратор» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 73; ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ) 5 640, 71 грн судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

5. Матеріали справи №910/7325/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 16.10.2023