ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023м. ДніпроСправа № 904/1948/23

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Попової Я.В.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Осипов О.О. - адвокат

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 552 722,78 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" звернулося через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроазот" попередньої оплати у загальній сумі 552722,78 грн, сплаченої за договорами поставки хімічної продукції № 154507 від 30.12.2020, № 154526 від 05.01.2021, № 155537 від 04.01.2022, № 155555 від 05.01.2022, а також 3% річних у сумі 12899,80 грн та інфляційних втрат у сумі 80911,84 грн.

Судові витрати, які за доданим по позову попереднім розрахунком складаються із витрат зі сплати судового збору в сумі 8290,85 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18762,00 грн, позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повної поставки хімічної продукції у межах отриманої попередньої оплати.

Правовою підставою позову позивач зазначає, серед іншого, частину третю статті 1212 Цивільного кодексу України.

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 12.05.2023, відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а у випадку прийняття рішення про задоволення позовної заяви - зменшити розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн.

При цьому відповідач погоджується з визначеною позивачем до стягнення попередньою оплатою у загальній сумі 458911,14 грн, на яку не відбулося постачання ним хімічної продукції за договорами поставки хімічної продукції № 154507 від 30.12.2020, № 154526 від 05.01.2021, №155537 від 04.01.2022, № 155555 від 05.01.2022. Однак, відповідач вважає, що його обов`язок повернути її у нього виник 13.05.2022, після отримання 12.05.2022 від позивача листа від 11.05.2022 № 11/62 з проханням повернути зазначену передоплату.

Невиконання обов`язку повернути попередню оплату відповідач пояснює настанням 24.02.2022 обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), пов`язаних з військовими діями російської федерації проти України, які визнані загальновідомими. Враховуючи умови пункту 6.5 договорів, відповідач вважає, що перебіг строку виконання ним обов`язку щодо повернення позивачу попередньої оплати за спірними договорами продовжено на весь час дії таких обставин. Тому, позовні вимоги щодо стягнення з нього суми попередньої оплати в розмірі 458911,14 грн є передчасними та не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене відповідач стверджує, що ним не допущено порушення зобов`язання з повернення позивачу попередньої оплати, відтак він вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних також є передчасними й не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач зауважує на допущених помилках у здійсненому позивачем розрахунку 3% річних: умови спірних договорів не містять строку для виконання відповідачем обов`язку щодо повернення позивачу попередньої оплати; лист позивача № 11/62 від 11.05.2022 з вимогою про повернення попередньої оплати отримано відповідачем 12.05.2022, а тому з урахуванням положень частини другої статті 530 Цивільного кодексу України першим днем прострочення виконання відповідачем обов`язку з повернення попередньої оплати є 20.05.2022, а не 11.05.2022, як зазначено в розрахунку 3% річних.

Клопотання про зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідач вмотивовує настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що унеможливили у 2022-2023 р.р. повернення ним попередньої оплати на користь позивача, а також спричинили скрутне фінансово-економічне становище Акціонерного товариства "Дніпроазот".

Також відповідач не погоджується і з покладенням на нього судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18762,00 грн, вважаючи, що визначений позивачем та його адвокатом розмір гонорару є завищеним з огляду на такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

13.05.2023 позивач через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС подав відповідь на відзив.

Позивач не погоджується з викладеними у відзиві доводами та зазначає, що відповідач помилково ототожнює основне зобов`язання - повернення попередньої оплати та відповідальність за порушення зобов`язання, які можуть обґрунтовуватися форс-мажорними обставинами. Позивач звертає увагу на те, що саме звільнення від штрафних санкцій, а не від виконання основного зобов`язання, законодавчо можливе за наявності форс-мажорних обставин. Тому, застосування до основного зобов`язання презумпції форс-мажорних обставин ні законодавчо, ні договором не закріплено.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, позивач указує на те, що настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язань, а формальне посилання на лист ТПП не є достатнім і має досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Позивач зауважує на тому, що предметом позовних вимог є не штрафні санкції, а сума повернення основного боргу, що виник на підставі умов договору, та компенсаторні виплати, зумовлені таким порушенням - інфляційні втрати та 3% річних, сплата яких передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

За твердженням позивача, зобов`язання з повернення коштів у відповідача виникло ще до початку війни, що спростовує доводи останнього про вплив війни на затримку в їх поверненні. Так, зобов`язання щодо отриманої попередньої оплати у розмірі 458911,14 грн відповідач мав в 2021 році, але не виконав його, а при отриманні позовної заяви почав посилатися на воєнний стан, оголошений з 24.02.2022.

Стосовно аргументів відповідача про зменшення інфляційних втрат та 3% річних позивач зазначає, що згідно з правовими висновками Касаційного господарського суду в подібних відносинах "принцип співмірності штрафних санкцій" стосується лише випадків, коли для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має право застосувати право на її зменшення, а в даному випадку інфляційні втрати й 3% річних не є неустойкою чи будь-якою іншою штрафною санкцією.

Щодо обставин скрутного фінансового становища відповідача, про що останній зазначає в обґрунтування клопотання про зменшення інфляційних втрат та 3% річних, позивач звертає увагу суду на невідповідностях у фінансових показниках відповідача та неправдивості зазначених ним у відзиві даних.

Доводи відповідача про завищення розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач вважає не аргументованими та зазначає, що відповідно до оглядової практики Верховного Суду в зазначеній категорії справ співмірними є витрати, понесені клієнтом на правничу допомогу в межах 10% від ціни позову. Сума позовних вимог становить 552722,78 грн, відповідно співмірною є сума витрат на правничу допомогу у розмірі 55272,00 грн.

26.05.2023 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких ним підтримано заперечення проти позову, викладені у відзиві.

Ухвалою суду від 21.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.05.2023, за результатом якого за клопотанням представника відповідача підготовче засідання було відкладено на 13.06.2023.

Ухвалою суду від 13.06.2023 підготовче провадження було закрито з призначенням судового розгляду справи по суті на 29.06.2023, за результатом якого оголошувалася перерва до 11.07.2023.

У судовому засіданні 11.07.2023 представники сторін надали пояснення по суті спору, після чого протокольною ухвалою від 11.07.2023 судом було оголошено перерву до 05.09.2023 з проведенням засідання суду за участю представника позивача адвоката Пересунько О.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 05.09.2023 розгляд справи відкладено на 26.09.2023 об 11:00 год з викликом представників сторін у судове засідання.

11.09.2023 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від представника позивача адвоката Пересунько О.В. надійшло клопотання про забезпечення її участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 13.09.2023 у задоволенні клопотання представника позивача відмовлено з огляду на відсутність у цей день вільних залів судових засідань, які забезпечені технічними можливостями для проведення відеоконференцій.

У судове засідання 26.09.2023 представник позивача адвокат Пересунько О.В. не з`явилася, натомість 18.09.2023 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подала заяву про розгляд справи без її участі.

За змістом частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За викладених обставин суд розглядає справу за відсутності представника позивача та за наявними в ній матеріалами.

За наслідком судового засідання 26.09.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством "Дніпроазот" (далі - постачальник, відповідач) та Приватним акціонерним товариством "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" (далі - покупець, позивач) укладено договори поставки хімічної продукції: № 154507 від 30.12.2020 зі строком дії до 31.12.2021 (далі - договір № 154507), № 154526 від 05.01.2021 зі строком дії до 31.12.2021 (далі - договір № 154526), № 155537 від 04.01.2022 зі строком дії до 31.12.2022 (далі - договір № 155537) та № 155555 від 05.01.2022 зі строком дії до 31.12.2022 (далі - договір № 155555) (далі разом - договори), умови яких є тотожними (а.с. 147 - 149; 15 - 17;10 - 12; 18 - 20).

За змістом пункту 1.1 договорів постачальник зобов`язується протягом строку дії договору поставляти (передавати у власність) покупцю визначену цим договором та невід`ємними додатками до нього продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець - зобов`язується приймати таку продукцію та оплачувати її вартість в порядку і в строки, передбачені договором та невід`ємними додатками до нього.

Предметом поставок за цими договорами є визначена родовими ознаками продукція виробничо-технічного призначення - гіпохлорит натрію технічний (п. 1.2 договорів №№ 154507, 155537) або натр їдкий технічний марки РД (п. 1.2 договорів №№ 154526, 155555) (далі - хімічна продукція).

Відповідно до пункту 1.3 договорів кількість та ціна хімічної продукції, що підлягає поставці за цими договорами, узгоджується сторонами в специфікаціях на поставку хімічної продукції (далі - специфікації на поставку хімічної продукції), які підписуються повноважними представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін (за їх наявності) та є невід`ємними частинами (датками) до цих договорів.

Ціна хімічної продукції приймається сторонами визначеною на базисі поставки, що зазначений у п. 3.1 договору (п. 1.4 договорів).

Пунктом 2.1 договорів визначено, що загальна сума договору обчислюється як вартість всієї хімічної продукції, що зазначена у всіх підписаних сторонами специфікаціях на поставку хімічної продукції за цим договором.

Оплата хімічної продукції здійснюється покупцем у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. В платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначати номер цього договору, дату його укладення та призначення платежу (п. 2.2 договорів).

Пунктом 2.3 договорів передбачено, що хімічна продукція повинна бути оплачена покупцем на умові повної (стовідсоткової) попередньої оплати. Попередня оплата вартості хімічної продукції здійснюється покупцем лише після погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції. Здійснення покупцем повної попередньої оплати за хімічну продукцію є необхідною умовою виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки хімічної продукції покупцю.

Згідно з пунктом 2.4 договорів перерахування покупцем грошових коштів до погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції не вважається сплатою попередньої оплати за хімічну продукцію і не створює у постачальника зобов`язань з поставки хімічної продукції покупцю. У даному випадку хімічна продукція залишається неоплаченою, а грошові кошти повертаються покупцю на його письмову вимогу.

Розділом 3 договорів визначені умови поставок хімічної продукції.

Так, постачання хімічної продукції покупцеві здійснюється постачальником на умовах (базисі) поставки: ЕХW- склад постачальника (Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1) згідно з Правилами Міжнародної Торгової Палати (ІСС) з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі, в редакції 2010 р. (далі - ІНКОТЕРМС 2010). Хімічна продукція постачається покупцеві окремими партіями (п. 3.1 договорів).

Відповідно до пунктів 3.2 договорів для узгодження кількості та ціни хімічної продукції, що підлягає поставці за цим договором, покупець у строк до 20 числа календарного місяця, що передує календарному місяцю, в якому ним очікується постачання хімічної продукції, направляє постачальнику належним чином оформлені письмові замовлення на хімічну продукцію. Замовлення направляються постачальнику поштою, факсимільним зв`язком та/або на е-mail: rеа. Покупець зобов`язаний зазначити у письмових замовленнях на хімічну продукцію наступну обов`язкову інформацію: номер та дата даного договору; найменування хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю; кількість хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю протягом наступного календарного місяця. Письмові замовлення покупця на хімічну продукцію, які направляються постачальнику з порушенням зазначеного строку чи в яких відсутня обов`язкова інформація, постачальник має право не розглядати.

Кількість хімічної продукції, що підлягає поставці в кожній окремій партії, погоджується сторонами з урахуванням їх економічних інтересів, виробничих потужностей та виробничого циклу постачальника. Сторони домовилися про те, що на час зупинення виробничих потужностей постачальника для проведення капітального ремонту поставка (відвантаження) хімічної продукції покупцю може бути зупинена постачальником до закінчення ремонту і це не є порушенням умов цього договору (п. 3.3 договорів).

Отримавши письмове замовлення покупця на хімічну продукцію постачальник розглядає його та, у разі можливості поставити заявлену в ньому кількість хімічної продукції на запропонованих покупцем умовах, готує специфікацію на поставку хімічної продукції, підписує її та направляє покупцю для узгодження і підписання. У разі непогодження сторонами специфікації на поставку хімічної продукції договір в частині поставки хімічної продукції, передбаченої такою непогодженою специфікацією, вважається таким, що не відбувся (п. 3.4 договорів).

Згідно з пунктом 3.5 договорів після підписання специфікації на поставку хімічної продукції покупець, для поставки йому хімічної продукції, має направляти постачальнику належним чином оформлені письмові заявки на поставку (відвантаження) хімічної продукції із зазначенням в них бажаного графіка поставки (відвантаження). Заявки направляються постачальнику поштою, факсимільним зв`язком та/або на е-mail: rеа. Покупець зобов`язаний зазначати у письмових заявках на постачання (відвантаження) хімічної продукції наступну обов`язкову інформацію: номер та дату договору; номер та дату специфікації на поставку хімічної продукції, за якою необхідно поставити покупцю хімічну продукцію; найменування хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю; кількість хімічної продукції, яку необхідно поставити покупцю в кожній партії; графік поставки (відвантаження) хімічної продукції в розрізі партій. Письмові заявки покупця на поставку (відвантаження) хімічної продукції, в яких відсутня обов`язкова інформація, постачальник має право не розглядати.

Отримавши письмову заявку покупця на поставку (відвантаження) хімічної продукції, постачальник розглядає її та у разі можливості поставити заявлену в ній кількість хімічної продукції за запропонованим покупцем графіком поставки (відвантаження), погоджує її, про що повідомляє покупця. У разі неможливості поставити заявлену кількість хімічної продукції за запропонованим покупцем графіком поставки (відвантаження) заявка відхиляється постачальником. Постачальник вправі запропонувати покупцю до узгодження можливий з точки зору виконання графік постачання (відвантаження) хімічної продукції. Погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) є підставою для здійснення покупцем попередньої оплати вартості хімічної продукції, а попередня оплата - підставою для поставки хімічної продукції постачальником (п. 3.6 договорів).

Пунктом 3.8 договорів №№ 154507, 154526 і пунктом 3.9 договорів №№ 155537, 155555 передбачено, що постачання партії хімічної продукції здійснюється за умови повної попередньої оплати покупцем вартості хімічної продукції. Постачальник має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань з поставки покупцю хімічної продукції, якщо покупцем не оплачена повністю раніше поставлена йому хімічна продукція або не виконана будь-яка з умов, передбачених п. 3.7 договору (щодо наявності у представника покупця, який прибув для прийняття поставки, переліку необхідних документів). Часткова та/або дострокова поставка хімічної продукції допускається.

Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки хімічної продукції покупцю з моменту надання певної кількості (партії) хімічної продукції в розпорядження покупця або вказаної ним особи (перевізникові, вантажоодержувачеві) на складі постачальника. Датою поставки хімічної продукції є дата оформлення накладної - вимоги на відпуск хімічної продукції (дата накладної - вимоги на відпуск хімічної продукції). Ризик втрати чи пошкодження хімічної продукції, право власності на оплачену покупцем хімічну продукцію, а також обов`язок несення витрат, пов`язаних з хімічною продукцією, переходять від постачальника до покупця в момент виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки хімічної продукції (п. 3.10 договорів №№ 154507, 154526, п. 3.11 договорів №№ 155537, 155555).

Отже, за умовами договорів поставка хімічної продукції здійснюється лише після повної попередньої оплати, якій обов`язково має передувати погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції. При цьому кількість та ціна хімічної продукції погоджується сторонами у специфікаціях, що складаються постачальником на підставі письмового замовлення покупця і лише після цього, на підставі письмової заявки покупця разом із запропонованим графіком поставки, останній (графік поставки) погоджується чи то відхиляється постачальником.

Звертаючись до суду із заявами по суті справи, сторони не надали доказів належного оформлення специфікацій до договорів та погодження графіків поставки; у своїх поясненнях по суті спору не стверджували про їх складання, на що особливо звертав увагу представник відповідача.

Разом із тим, подаючи 07.09.2023 до суду якісну копію договору № 154507 від 30.12.2020, копія (витяг) якого разом із позовом уже надавалася позивачем, відповідачем також було надано копію специфікації № 1 до вказаного договору без жодного пояснення щодо неможливості її подання разом із відзивом, як то передбачено частиною третьою статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

У специфікації № 1 до договору № 154507 від 30.12.2021 передбачена поставка товару - гіпохлорит натрію технічний у кількості 600,00 тонн за ціною 5085,00 грн (без ПДВ) на загальну суму 3661200,00 грн у строк з 01.01.2021 по 31.12.2021 (а.с. 149).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відтак, ця специфікація не може мати доказового значення у справі.

За відсутності підписаних специфікацій за договорами та графіків поставки (відвантаження) позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату хімічної продукції в загальній сумі 737740,00 грн, а саме:

за договором № 154526 - 231660,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 59602 від 10.12.2021;

за договором № 154507 - 122080,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 59656 від 13.12.2021;

за договором № 155537 - 90000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1345 від 09.02.2022 та на суму 30000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1915 від 18.02.2022);

за договором № 155555 - 264000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 1969 від 21.02.2022 (а.с. 21 - 25).

За результатом часткової поставки хімічної продукції у розпорядженні відповідача залишився залишок сплаченої позивачем попередньої оплати в загальній сумі 458911,14 грн, з яких: 60775,92 грн - за договором № 154507; 215591,22 грн - за договором № 154526; 32160,00 грн - за договором № 155537; 150384,00 грн - за договором № 155555.

Зазначена обставина повністю визнається сторонами, відображена ними у заявах по суті справи та не оспорюється відповідачем.

За частиною першою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд, не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Подальшого виконання договорів у частині поставки товару на суму 458911,14 грн не відбулося.

Листом № 11/62 від 11.05.2022 позивач звернувся до відповідача, в якому з посиланням на тимчасове припинення своєї виробничої діяльності просив постачальника повернути Приватному акціонерному товариству "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" грошові кошти в сумі 458911,14 грн, сплачені ним у порядку попередньої оплати за спірними договорами (а.с. 26).

Постачальник указаних грошових коштів не повернув. У відповіді на звернення покупця (лист № 1002/01-6 від 20.05.2022) відповідач повідомив, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі внаслідок настання форс-мажорних обставин, що підтверджуються листом ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, та не має можливості відвантажити на адресу покупця недопоставлену продукцію або повернути надмірно сплачені кошти у вигляді попередньої оплати. Також постачальник зазначив, що після закінчення дії форс-мажорних обставин планує повернутися до роботи в штатному режимі, що дасть можливість відвантажити на адресу покупця недопоставлену продукцію (а.с. 27).

Тож, неповернення постачальником коштів у сумі 458911,14 грн й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування у справі є обставини, пов`язані з виконанням сторонами своїх зобов`язань за договорами №№ 154507, 154526, 155537, 155555, а також наявності підстав для повернення відповідачем здійсненої за цими договорами попередньої оплати в сумі 458911,14 грн.

За частинами першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Норма аналогічного змісту викладена у частині першій статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 267 Господарського кодексу України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець в силу припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За результатом аналізу зобов`язань сторін за договорами очевидно, що всупереч попередніх домовленостей сторони відступили від умов договорів, зокрема від установленого ними порядку здійснення попередньої оплати, якій мало передувати: оформлення покупцем письмового замовлення на хімічну продукцію, узгодження та підписання сторонами специфікації на поставку хімічної продукції, подання покупцем письмової заявки на поставку (відвантаження) хімічної продукції, погодження сторонами графіка поставки (відвантаження) хімічної продукції й вдалися до іншого - здійснення 100% попередньої оплати на підставі рахунків.

При цьому необхідність узгодження кількості, ціни та строків поставки товару шляхом підписання специфікацій та графіків поставки (відвантаження) хімічної продукції залишилися незмінними.

Отже, факт здійснення позивачем попередньої оплати за виставленими йому рахунками може бути передумовою для виникнення у відповідача зустрічних зобов`язань з поставки товару за договорами, але тільки після оформлення специфікацій та погодження графіків поставок (відвантаження) до них.

Без погодженого сторонами графіка поставки хімічної продукції, її ціни не можна стверджувати про настання строку виконання відповідачем обов`язку з поставки хімічної продукції у певній кількості. Строки договорів, у межах яких сторони могли б оформити специфікації, погодити графіки поставок (відвантаження) продукції й, відповідно, визначити строки для виконання відповідачем обов`язку з поставки хімічної продукції, закінчилися. Зокрема, 31.12.2021 - за договорами №№ 154507, 154526 щодо поставки хімічної продукції на загальну суму 276367,14 грн (60775,92+215591,22 = 276367,14) та 31.12.2022 - за договорами №№ 155537, 155555 щодо поставки хімічної продукції на загальну суму 182544,00 грн (32160,00+150384,00 = 182544,00).

З припиненням договорів внесення змін/доповнень до цих договорів, в тому числі з метою встановлення/зміни строків виконання зобов`язань, неможливе.

При цьому адресований відповідачу лист позивача № 11/62 від 11.05.2022 про повернення попередньої оплати в сумі 458911,14 грн з наведеним у ньому обґрунтуванням не є пропозицією достроково припинити договори, строк дії яких ще не закінчився, чи то доказом відмови від поставки за такими договорами та вимогою про повернення попередньої оплати в порядку частини другої статті 693 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене хімічна продукція, вартість якої оплачена позивачем шляхом здійснення 100% попередньої оплати, не була повністю поставлена відповідачем у межах строків дії договорів; залишок сплачених позивачем грошових коштів у сумі 458911,14 грн у рахунок оплати хімічної продукції (частина авансу) перебуває у розпорядженні відповідача без достатньої правової підстави.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є грошовою сумою, яка перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Зазначений висновок відповідає висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеному в його постанові від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17.

На час ухвалення рішення відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу попередньої оплати в сумі 458911,14 грн.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Положення глави 83 Цивільного кодексу України ("Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави") застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Правовий аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Наведений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17.

Враховуючи, що правові підстави, за якими позивачем на користь відповідача була перерахована попередня оплата відпали у зв`язку із закінченням строку дії договорів, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" про стягнення з Акціонерного товариства "Дніпроазот" грошових коштів у сумі 458911,14 грн є законними та обґрунтованими.

Тому, судом не приймаються доводи відповідача про відсутність правових підстав для повернення позивачу спірних грошових коштів та передчасність заявленої ним вимоги.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з повернення попередньої оплати в сумі 458911,14 грн позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.05.2022 по 17.04.2023 у сумі 12899,80 грн та інфляційні втрати за той самий період у сумі 80911,84 грн, розрахунок яких позивач фактично здійснив за період із травня 2022 року по березень 2023 року.

За змістом статей 524, 533 - 535 та 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою наданих розрахунків 3% річних та інфляційних втрат судом виявлено помилку у визначенні позивачем початкових дат нарахування вказаних сум.

Так, безпідставне утримання відповідачем попередньої оплати, заявленої позивачем до стягнення, а відтак обов`язок щодо її повернення виник у відповідача з наступного дня після закінчення строку договорів, а саме:

з 01.01.2022 - із заборгованості в загальній сумі 276367,14 грн за договорами №№ 154507, 154526;

з 01.01.2023 - із заборгованості в загальній сумі в сумі 182544,00 грн за договорами №№155537, 155555

Відтак, нарахування інфляційних втрат та 3% річних можливе не раніше дати початку безпідставного утримання відповідачем спірних грошових коштів.

Після здійсненого судом перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог, 3% річних становлять 9373,96 грн, з яких:

7768,57 грн - із заборгованості в сумі 276367,14 грн попередньої оплати за договорами №№154507, 154526 за період з 11.05.2022 по 17.04.2023;

1605,39 грн - із заборгованості в сумі 182544,00 грн попередньої оплати за договорами №№155537, 155555 за період з 01.01.2023 по 17.04.2023.

Тож, загальна сума заявлених до стягнення 3% річних підлягає зменшенню на 3525,84 грн (12899,80 - 9373,96 - 3525,84).

Здійснюючи перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд також враховує наступне.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За наслідком здійсненого судом перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог, інфляційні втрати фактично становлять 54254,80 грн, з яких:

48727,03 грн - із заборгованості в сумі 276367,14 грн попередньої оплати за договорами №№154507, 154526 за період із травня 2022 року по березень 2023 року (з урахуванням у цей період показників інфляції: 102,7%, 103,1%, 107,0%, 101,1%, 101,9%, 102,5%, 100,7%, 100,7%, 100,8%, 100,7%, 101,5%);

5527,77 грн - із заборгованості в сумі 182544,00 грн попередньої оплати за договорами №№155537, 155555 за період із січня по березень 2023 року. (з урахуванням у цей період показників інфляції: 100,8%, 100,7%, 101,5%).

Відтак, загальна сума інфляційних втрат підлягає зменшенню на 26657,04 грн (80911,84 - 54254,80 = 26657,04).

Заперечення відповідача проти позовних вимог, у тому числі й щодо компенсаційних виплат, судом не приймаються з наступних підстав.

За приписом частини першої статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доводи відповідача щодо неможливості виконання ним грошового зобов`язання з повернення позивачу суми попередньої оплати внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), пов`язаних із військовою агресією рф проти України, є безпідставними, оскільки згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видачі сертифіката про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання з повернення позивачу суми попередньої оплати матеріли справи не містять і відповідачем суду не надано.

Щодо необґрунтованості заявлених до стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат слід зазначити про таке.

Три проценти річних та інфляційні втрати встановлені законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою в постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), а також у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати відповідають правовій природі й призначенню відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України відсутність коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також слід зазначити, що інфляційні втрати та 3% річних за своєю правовою природою не є неустойкою, а тому їх зменшення до 1 грн в порядку частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, про що просить відповідач, неможливе.

Крім того, 3% річних у сумі 9373,96 грн у порівнянні до основної суми заборгованості становлять лише 2,04% (9373,96х100/458911,14 = 2,04), а тому такий розмір 3% річних жодним чином не спотворює основне призначення передбаченої законом відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.

За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 522539,90 грн, з яких: 458911,14 грн - основний борг, 9373,96 грн - 3% річних, 54254,80 грн - інфляційні втрати.

Щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись з позовом до суду, позивачем сплачено судовий збір у сумі 8290,85 грн, що на 1658,18 грн більше від належного до сплати - 6632,67 грн, з урахуванням приписів частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" про застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у разі подання до суду процесуальних документів в електронній формі та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 (провадження № 12-26гс22) (552722,78х1,5% = 8290,84; 8290,84х0,8 = 6632,67; 8290,85 - 6632,67 = 1658,18).

Тож, з огляду на часткове задоволення позовних вимог та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається судовий збір у сумі 6270,48 грн пропорційно сумі задоволених позовних вимог (522539,90х6632,67/552722,78 = 6270,48).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" надмірно сплачений позивачем судовий збір у сумі 1658,18 грн може бути повернутий позивачу за його клопотанням, яке на час ухвалення цього рішення відсутнє.

У доданому до позовної заяви попередньому розрахунку судових витрат позивач у справі попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у фіксованій сумі, яка становить 18762,00 грн.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз зазначених законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що практична реалізація принципу судочинства в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Розподіляючи зазначений вид витрат, суд має враховувати вимоги частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний також оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем надані: договір щодо надання послуг у сфері права № 14/02/23 від 14.02.2023 (далі - договір); попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу від 17.04.2023 з визначенням фіксованої суми у розмірі 18762,00 грн; опис правничих послуг до додаткової угоди від 17.04.2023 до договору № РКПК-14/02/23 від 14.02.2023; свідоцтво про право на заняття Пересунько О.В. адвокатською діяльністю № 7400/10 від 01.03.2019; ордер серії АІ № 1380874 від 17.04.2023 про надання адвокатом Пересунько О.В. правової (правничої) допомоги ПрАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат", зокрема у Господарському суді Дніпропетровської області (а.с. 6, 28 - 32).

При цьому за змістом пункту 1.1 договору виконавець (адвокат Пересунько О.В.) зобов`язується надати замовнику (ПрАТ "Рубіжанський картонно-тарний комбінат") визначені цим договором наступні послуги у сфері права, а саме: надання юридичних та консультативних послуг, пов`язаних із діяльністю замовника, в тому числі правничу допомогу щодо захисту інтересів та прав замовника при здійсненні ним господарської діяльності, юридичне представництво у адміністративних справах, у судових органах усіх інстанцій, в будь-яких державних, приватних органах будь-якої організаційно-правової форми, також здійснювати правовий аналіз чинних норм законодавства, що можуть вплинути на господарську діяльність замовника в частині оподаткування, стягнення дебіторської заборгованості, консультування з правових питань, надання загальних консультацій та складання правових документів.

Захист порушених прав замовника полягає у підготовці та наданні консультативних послуг у сфері права, підготовці, поданні процесуальних документів із передбаченим законодавством обсягом процесуальних прав та обов`язків, представленні інтересів замовника з обсягом прав і обов`язків, визначених сторонами цього договору, консультуванні з правових питань, у разі необхідності - поданні виконавцем запитів до всіх органів, фізичних, юридичних осіб для захисту прав та інтересів замовника (п. 2.3 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що за надані послуги замовник виплачує виконавцю винагороду у розмірі, передбаченому додатковою угодою.

Оплата здійснюється до 10 числа з дати виставлення рахунку. Оплата здійснюється на підставі належним чином оформлених замовником акта наданих послуг, рахунка-фактури, у разі якщо інший строк не зазначений у додатковій угоді до договору (п. 5.2 договору).

За змістом пунктів 7.1, 7.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 14.02.2024 з правом пролонгації на той же строк на тих же умовах.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2021, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 5.1 договору).

Описом правничих послуг до додаткової угоди від 17.04.2023 до договору щодо надання послуг у сфері права № 14/02/23 від 14.02.2023 визначено вартість узгодженого сторонами обсягу правничих послуг за договором у фіксованому розмірі - 18762,00 грн.

Зазначені докази подані позивачем до суду в межах передбаченого законом строку.

Доказів оплати правової (правничої) допомоги за договором на момент ухвалення рішення суду не надано. Втім, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). Такий правовий висновок викладено також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Здійснюючи аналіз заявленої відповідачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у контексті правових критеріїв, передбачених частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" убачається, що гонорар може встановлюватися у формах фіксованого розміру або погодинної оплати.

Указані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Відтак, фіксований розмір гонорару у цьому сенсі означає, що у разі настання визначених договором про надання правової (правничої) допомоги умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Наявними у справі доказами підтверджується факт отримання позивачем професійної правничої допомоги вартістю, що визначена у фіксованому розмірі 18762,00 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

З огляду на викладене, оцінюючи заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням критеріїв, передбачених частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також критеріїв для їх розподілу, передбачених частиною п`ятою статті 129 цього Кодексу, зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, суд доходить висновку, що заявлені позивачем до розподілу 18762,00 грн є тим розміром витрат на оплату послуг адвоката, який є співмірним із складністю справи й виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також розумним, у тому числі й до ціни позову.

Так, по відношенню до ціни позову зазначені витрати становлять лише 3,4% (18762,00х100/552722,78 = 3,4).

Відповідач у справі не навів переконливих доводів та не надав суду належних і допустимих доказів для висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18762,00 грн.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відступу від загального правила розподілу судових витрат, визначених частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Тому, витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 18762,00 грн покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 17737,45 грн (522539,90х18762,00/552722,78 = 17737,45).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 202, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" до Акціонерного товариства "Дніпроазот" про стягнення заборгованості у загальній сумі 552722,78 грн, з яких: 458911,14 грн - основний борг, 12899,80 грн - 3% річних; 80911,84 грн - інфляційні втрати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" (ідентифікаційний код 05761620; місцезнаходження: 51909, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, буд. 1) на користь Приватного акціонерного товариства "Рубіжанський картонно-тарний комбінат" (ідентифікаційний код 01882551; місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145, літ. А) основний борг у сумі 458911,14 грн, 3% річних у сумі 9373,96 грн, інфляційні втрати в сумі 54254,80 грн, судовий збір у сумі 6270,48 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17737,45 грн.

У решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13.10.2023.

Суддя І.І. Колісник