ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2023 р. Справа№ 910/10016/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Євсікова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант"

на рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2022 (повне рішення складено 30.11.2022)

у справі №910/10016/22 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант"

про стягнення 25 563,79 грн

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (ПрАТ "СК "Арсенал Страхування"; позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ"; відповідач) 25 563,79 грн шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі страхового акта від 04.01.2022 №006.02835021-1 позивачем здійснено виплату ТОВ "ОТП Лізинг" страхового відшкодування у сумі 25 563,79 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.01.2022 №680431. Цивільно-правова відповідальність автомобіля "Kia Magentis", як страхувальника, на момент ДТП була застрахована (поліс №ЕР/203293522, за яким ліміт за шкоду майну становить 130 000 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/10016/22 позов задоволено та стягнуто з ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" 25 563 грн 79 коп. страхового відшкодування та 2 481 грн судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що матеріали справи не містить будь-яких заперечень ТОВ "ОТП Лізинг" щодо розміру виплаченої останньому суми страхового відшкодування, а угода позивача і відповідача у даній справі щодо узгодження розміру страхового відшкодування може бути досягнута лише в порядку, передбаченому ГПК України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права (п. 22.1 ст. 22, п. 34.4, п.36.2 ст. 36 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів») та процесуального права (ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України), ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши на по кисть позивача 12698, 87 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що розмір відшкодування не може бути визначений за будь-яким іншим документом, ніж звіт/висновок авто товарознавчого дослідження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 (судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/10016/22; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ч. 10 ст. 270 ГПК України).

У зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В., ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 справу №910/14718/21 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І. П. - головуючий, судді: Євсіков О.О., Демидова А.М.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку від 31.05.2021, укладеного між ТОВ «ОТП Лізинг» та позивачем, останній є страховиком майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону, пов`язаних з: володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортних засобів та додаткового обладнання - добровільне страхування наземного транспорту; відшкодування страхувальником шкоди, заподіяної особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі застрахованим транспортним засобом - добровільне страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту; життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 06.12.2021 о 12 год. 20 хв. по вул. Ірпінська, 40 в м. Києві, за участю автомобіля «Kia Magentis» та транспортним засобом «Toyota Camry», обидва автомобілі отримали технічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 15.02.2022 зі справи №759/1184/22 громадянина ОСОБА_1 , який кермував зазначеним вище автомобілем «Kia Magentis» під час ДТП, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього штраф у сумі 850 грн.

06.12.2021 страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» 07.12.2021 виставлено ТОВ «ОТП Лізинг» рахунок-фактуру №СМУ00042459 на суму 25 563,79 грн.

На підставі страхового акта від 04.01.2022 №006.02835021-1 позивачем здійснено виплату ТОВ «ОТП Лізинг» страхового відшкодування у сумі 25 563,79 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.01.2022 №680431.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Kia Magentis», як страхувальника, на момент ДТП була застрахована відповідачем на підставі полісу №ЕР/203293522, за яким ліміт за шкоду майну становить 130 000 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 980 ЦК України визначає, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно з приписами статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Статтею 991 ЦК України передбачені випадки, за наявності яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема, у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону (частина друга статті 991 ЦК України).

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Статтями 512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою.

Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування.

Отже, у відносинах суброгації страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні, а особа, яка завдала шкоди, - його боржником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Під час виплати страховиком страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування відбувається заміна кредитора, і, як наслідок, у страховика виникає право вимоги до відповідальної особи щодо відшкодування йому завданої шкоди у порядку суброгації.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем па підставі страхового акта від 04.01.2022 №006.02835021-1 та виставленого ТОВ «ОТП Лізинг» рахунку-фактури від 07.12.2021 №СМУ00042459 на суму 25 563,79 грн. здійснено виплату ТОВ «ОТП Лізинг» страхового відшкодування у названій сумі, що підтверджується платіжним дорученням від 05.01.2022 №680431.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування позивач набув право вимоги до особи, винної у завданні збитків.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 15.02.2022 зі справи №759/1184/22 громадянина ОСОБА_1 , який кермував зазначеним вище автомобілем «Kia Magentis» під час ДТП, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Kia Magentis» як страхувальника на момент ДТП була застрахована відповідачем на підставі полісу №ЕР/203293522, за яким ліміт за шкоду майну становить 130 000 грн.

З огляду на зазначене вище, правомірним є висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо посилання скаржника на абзаци перший і другий пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд апеляційної інстанції зважає на те, що дана норма не підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Місцевим господарським судом обґрунтовано не взято до уваги як доказ вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Camry», звіт суб`єкта оціночної діяльності Скребцова С.О. від 18.10.2022 №41-D/11/80 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, і ремонтну калькуляцію від 18.10.2022 №ЦВ/21/7698, згідно з якими вартість відновлювального ремонту складає 14 326,53 грн, який був поданий суду не в повному обсязі, без підпису суб`єкта оціночної діяльності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/10016/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

О.О. Євсіков