ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/3554/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Харківського обласного центру зайнятості (61068, м. Харків, вул. Громадського Олега, буд. 1-А) в особі Ізюмської філії Харківського обласного центру зайнятості (64309, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Соборна, буд. 56)
до Фізичної особи-підприємця Соломко Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 6589,88 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський обласний центр зайнятості в особі Ізюмської філії Харківського обласного центру зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця Соломко Сергія Михайловича про стягнення суму коштів, виплачених як компенсація витрат роботодавця у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6589,88 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін на адресу суду від учасників справи не надходило.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом. При цьому, суд зазначає, що копію ухвали господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 14.08.2023, яку було надіслано на належну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було повернуто на адресу суду з довідкою відділення оператора поштового зв`язку Ф.20, в якій значиться причина повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Пунктами 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному разі суду.

Аналогічний правовий висновок знайшов своє змістовне відображення у численних постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №908/3468/13, від 13.01.2020 у справі №910/22873/17, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 тощо.

Окрім того, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала господарського суду Харківської області від 14.08.2023 по справі №922/3554/23 була оприлюднена в електронному вигляді в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом було створено всім учасникам справи належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позовну заяву, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Положеннями частини 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З обставин справи вбачається, що за направленням Ізюмського міськрайонного центру зайнятості відповідно до корінця направлення на працевлаштування на вільне робоче місце №0012002 від 29.10.2020 ОСОБА_1 був працевлаштований з 02.11.2020 на робоче місце (вакансію) до фізичної особи-підприємця Соломко С.М. на посаду адміністратора з компенсацією роботодавцю витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язове державне соціальне страхування на підставі постанови Кабінету Міністрів України №347 від 15.04.2013.

На підставі заяви фізичної особи-підприємця Соломко С.М. від 04.11.2020 про можливість компенсації єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за громадянина ОСОБА_1 , директором Ізюмського міськрайонного центру зайнятості було видано наказ №НТ210112 від 12.01.2021 "Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законом України "Про зайнятість населення" і "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та нормативними актами щодо їх застосування."

Відповідно до вказаного наказу №НТ210112 від 12.01.2021 компенсовано фактичні витрати фізичної особи-підприємця Соломко С.М. у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування роботодавцю, який працевлаштовує на нове робоче місце безробітного з числа громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштування на підставі статті 1 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до платіжних доручень №629 від 08.10.2021, №131 від 10.03.2021, №244 від 23.04.2021 позивачем сплачено на користь відповідача відшкодування єдиного внеску у розмірі 6589,88 грн.

Окрім того, на підставі інформації згідно обміну з ПФУ від 28.05.2021 р., що надійшла до довідника ПОУ ЄДРС та наданого ФОП Соломко С.М. наказу №3 від 31.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 , наказом директора Ізюмського міськрайонного центру зайнятості №НТ210528 від 28.05.2021 припинено компенсацію фактичних витрат фізичної особи-підприємця Соломко С.М. у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку із звільненням працівника ОСОБА_1 за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України з 31.03.2021 року.

З огляду на вказане, на підставі наказу Харківського обласного центру зайнятості №505 від 10.05.2023 "Про повернення коштів, виплачених як компенсація фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП Соломко С.М. у сумі 6589,88 грн., за період з 02.11.2020 по 31.03.2021, виплачених як компенсація фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованого безробітного ОСОБА_1 з 02.11.2020 р., у зв`язку із звільненням останнього 31.03.2021 за згодою сторін у відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України до закінчення дворічного строку з дня працевлаштування."

В обґрунтування позовної заяви позивачем вказано, що про працевлаштування іншого зареєстрованого безробітного замість ОСОБА_1 роботодавцем - фізичною особою-підприємцем Соломко С.М. не було повідомлено. Зазначено, що в межах дворічного періоду з дня працевлаштування та у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 , на новостворене робоче місце адміністратора із числа безробітних за направленням Ізюмського міськрайонного центру зайнятості не працевлаштовано жодної особи. Стверджує, що зазначені дії фізичної особи-підприємця Соломко С.М. призвели до безпідставної компенсації фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 02.11.2020 по 31.03.2021 у сумі 6589,88 грн.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача було направлено листи-претензії про повернення коштів №115/04 від 23.11.2022, №209/13.05/2019 від 15.05.2023, в яких з викладенням в них правових та фактичних підстав звернення, викладено вимогу про повернення коштів, виплачені як компенсація фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6589,88 грн., які залишилася з боку відповідача без відповіді та задоволення.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Харківський обласний центр зайнятості є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості, яка виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту населення від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені Законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення".

За змістом 2 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття зобов`язаний, зокрема: виплачувати забезпечення та надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом; вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду; контролювати правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань страхування на випадок безробіття, правильність призначення роботодавцем та виплати застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України "Про зайнятість населення".

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України "Про зайнятість населення" суб`єктам малого підприємництва, які працевлаштовують безробітних строком не менше ніж на два роки за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на нові робочі місця в пріоритетних видах економічної діяльності, щомісяця компенсуються фактичні витрати у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідну особу за місяць, за який він сплачений. Компенсація виплачується за рахунок коштів, передбачених на такі цілі у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (у разі працевлаштування особи з інвалідністю з числа зареєстрованих безробітних, але якій відповідно до законодавства допомога по безробіттю не призначається), протягом одного року з дня працевлаштування безробітного у порядку та за переліком пріоритетних видів економічної діяльності, визначених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №347 від 15.04.2013 затверджено Порядок компенсації роботодавцям витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 5 Порядку компенсація виплачується протягом одного року з дня працевлаштування зареєстрованого безробітного.

Згідно пункту 8 Порядку роботодавець, який працевлаштував зареєстрованого безробітного на нове робоче місце, для отримання компенсації подає протягом двох місяців з дня працевлаштування центру зайнятості заяву довільної форми, до якої додає довідку за формою згідно з додатком до Порядку. На підставі поданої роботодавцем заяви та довідки, персональних даних про особу, якими володіє центр зайнятості, даних органів доходів і зборів щодо відсутності у роботодавця заборгованості із сплати єдиного внеску, інформації органів Пенсійного фонду України про працевлаштування особи на нове робоче місце та відсутність у роботодавця заборгованості із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо порушеної справи про банкрутство або визнання роботодавця банкрутом центр зайнятості приймає протягом п`яти робочих днів рішення про виплату компенсації роботодавцю. Обмін зазначеними даними здійснюється в порядку взаємного обміну інформацією.

Матеріали справи свідчать, що за направленням Ізюмського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 був працевлаштований з 02.11.2020 на вільне робоче місце до фізичної особи-підприємця Соломко С.М. на посаду адміністратора з компенсацією роботодавцю витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі постанови Кабінету Міністрів України №347 від 15.04.2013.

На підставі заяви фізичної особи-підприємця Соломко С.М. від 04.11.2020 про можливість компенсації єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за громадянина ОСОБА_1 , директором Ізюмського міськрайонного центру зайнятості було видано наказ №НТ210112 від 12.01.2021 про компенсацію фактичних витрат фізичної особи-підприємця Соломко С.М. у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до платіжних доручень №629 від 08.10.2021, №131 від 10.03.2021, №244 від 23.04.2021 позивачем сплачено на користь відповідача відшкодування єдиного внеску у розмірі 6589,88 грн. із відповідним призначенням платежу.

Відповідно до частини 3 статті 27 Закону України "Про зайнятість населення" у разі звільнення працівника, за якого виплачувалася компенсація відповідно до частини другої цієї статті, з ініціативи роботодавця до закінчення дворічного строку з дня працевлаштування сума наданих коштів повертається в повному обсязі до бюджету Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття або Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залежно від джерела компенсації або на його робоче місце за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, у межах дворічного строку працевлаштовується інший безробітний.

Аналогічна позиція міститься в пунктах 7, 14 Порядку у разі звільнення працівника, за якого виплачувалася компенсація, з ініціативи роботодавця або за згодою сторін до закінчення дворічного строку з дня працевлаштування сума виплачених коштів повертається в повному обсязі до бюджету Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залежно від джерела компенсації або на його робоче місце за направленням центру зайнятості працевлаштовується інший зареєстрований безробітний з числа громадян, визначених пунктом 3 цього Порядку залежно від джерела компенсації. Тривалість виплати компенсації та строк працевлаштування обчислюються сумарно. Роботодавець інформує протягом п`яти робочих днів центр зайнятості про звільнення працівника.

На підставі інформації згідно обміну з ПФУ від 28.05.2021 р., що надійшла до довідника ПОУ ЄДРС та наданого ФОП Соломко С.М. наказу №3 від 31.03.2021 про звільнення працівника ОСОБА_1 за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України, наказом директора Ізюмського міськрайонного центру зайнятості №НТ210528 від 28.05.2021 припинено компенсацію фактичних витрат відповідача у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку із звільненням працівника ОСОБА_1 за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України з 31.03.2021 року.

З обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів також слідує, що на підставі наказу Харківського обласного центру зайнятості №505 від 10.05.2023 "Про повернення коштів, виплачених як компенсація фактичних витрат роботодавця на сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП Соломко С.М." у зв`язку з тим, що ФОП Соломко С.М. не працевлаштував іншого зареєстрованого безробітного на місце звільненого працівника ОСОБА_1 до закінчення дворічного періоду, компенсація єдиного внеску, яка була виплачена роботодавцю за період з 02.11.2020 по 31.03.2021 у сумі 6589,88 грн., підлягає поверненню.

З огляду на наведені приписи законодавства, беручи до уваги, що відповідачем не працевлаштовано на звільнене робоче місце інших зареєстрованих безробітних до закінчення дворічного періоду, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу заявлену до стягнення компенсацію фактичних витрат у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6589,88 грн.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Однак, всупереч вимог наведених статей 13, 74 ГПК України жодних доказів на спростування встановлених обставин справи та обґрунтованості заявлених позовних вимог відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Соломко Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Харківського обласного центру зайнятості (61068, м. Харків, вул. Громадського Олега, буд. 1-А, ) суму коштів, виплачених як компенсація витрат роботодавця у розмірі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6589,88 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" жовтня 2023 р.

Суддя Г.І. Сальнікова