РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2023Справа № 910/11249/23
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Кудько В`ячеслава Васильовича

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер"

про стягнення 207 340,49 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Кудько В`ячеслава Васильовича до товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" про стягнення 207 340,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не в повному обсязі здійснив оплату послуг, наданих позивачем за Договором № 18 про надання юридичних послуг від 05.12.2023, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 143 160,00 грн. - основного боргу, 26 316,00 грн. - штрафу та 37 864,49 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 26.07.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №06 000 340 176 19.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Частиною 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

19.09.2023 до суду від позивача надійшла заява про уточнення (зменшення) позовних вимог з датою підписання 18.09.2023.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Отже, на момент подачі позивачем заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог - суд почав розглядати справу по суті.

Частиною 2 ст. 118 ГПК України встановлено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1. ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущено процесуальний строк для подання заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог та не надано клопотання про поновлення такого строку, а тому вказана заява підлягає залишенню без розгляду.

Однак, наданні докази щодо часткової оплати відповідачем боргу повинні бути враховані судом для виконання завдань господарського судочинства, зокрема справедливого вирішення спору.

З платіжної інструкції №1102 від 19.07.2023 на суму 20 000,00 грн, платіжної інструкції №1151 від 25.07.2023 на суму 23 160,00 грн. та платіжної інструкції №1707 від 14.09.2023 на суму 20 000,00 грн. вбачається, що відповідачем здійснено оплату в загальному розмірі 63 160,00 грн. за юридичні послуги, надані по Договору № 18 від 05.01.2023.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.3 ст.231 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд встановив, що провадження у справі підлягає закриттю в частині стягнення заборгованості у розмірі 63 160,00 грн., а в іншій частині суд продовжує розгляд.

Згідно ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Водночас, відповідно до ч.9 ст.129, ч.3 ст.130 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач частково сплатив суму основного боргу після звернення позивача з відповідним позовом до суду. Відтак, суд дійшов висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, внаслідок чого судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

05.01.2023 між фізичною особою-підприємцем Кудьком В`ячеславом Васильовичем (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Лаян Вінер" (замовник) укладено Договір №18 про надання юридичних послуг (далі - Договір).

За вказаним Договором виконавець надає замовнику юридичні послуги (в т.ч. консультації) щодо представництва інтересів останнього в загальних та господарських судах України, а також органах державної влади, правоохоронних органах, органах державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також послуги щодо інших питань господарської діяльності замовника. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги в строки і на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 5.1 Договору вартість послуг встановлюються у розмірі 263 160,00 грн.

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2023.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що в разі, якщо за місяць до закінчення строку дії договору, жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання, договір вважається продовженим на один рік на таких самих умовах.

За правовою природою, наведений вище договір, є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 7 Договору визначено, що приймання-передача наданих послуг здійснюється сторонами згідно актів приймання-передачі наданих послуг, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Замовник у триденний термін з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг повинен підписати та надати виконавцю акт приймання-передачі наданих послуг, або мотивовану відмову від прийняття наданих послуг (п. 7.2 Договору).

15.02.2023 позивачем та відповідачем підписано Акт № ЮП 00207 приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), яким зафіксовано надання виконавцем замовнику з 05.01.2023 по 15.02.2023 юридичних послуг згідно з Договором №18 від 05.01.2023 на загальну суму у розмірі 263 160,00 грн.

Частиною 6 Договору визначено, що за надані послуги замовник сплачує протягом п`яти банківських днів після підписання акту прийому-передачі наданих послуг.

Відповідачем здійснено часткову оплату наданих послуг на загальну суму 120 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №462 від 04.04.2023 на суму 65 000,00 грн., №365 від 05.05.2023 на суму 30 000,00 грн., №561 від 02.06.2023 на суму 5000,00 грн. та №947 від 06.07.2023 на суму 20 000,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем залишку суми заборгованості у розмірі 80 000,00 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі положенням ст. 526 ЦК України, відповідно до якого зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи наведене, суд встановив наявність у відповідача обов`язку щодо сплати основного боргу у розмірі 80 000,00 грн., який виник у зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг, наданих відповідно до Договору про надання юридичних послуг № 18 від 05.01.2023, а тому вимога щодо стягнення 80 000,00 (з урахуванням закриття провадження в частині) підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 26 316,00 грн. та пені у розмірі 37 846,49 грн.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно із ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За несвоєчасну оплату та/або оплату не в повному обсязі послуг, замовник несе відповідальність у вигляді сплати на користь виконавця штрафу у розмірі процентів від суми неоплачених або несвоєчасно оплачених послуг, що визначаються згідно підписаних сторонами актів виконаних робіт (надання послуг). Окрім штрафу за несвоєчасну оплату та/або оплату не в повному обсязі послуг, замовник також сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату прострочення, від суми несплачених та/або сплачених не в повному обсязі послуг (п. 8.2 Договору).

Суд, перевіривши розрахунки, встановив, що позивачем надано арифметично правильний розрахунок пені за період з 23.02.2023 по 10.07.2023.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що у відповідача наявний обов`язок сплатити позивачу штрафні санкції за неналежне виконання Договору, а тому вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 26 316,00 грн. та пені у розмірі 37 846,49 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані для підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно зі ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 118-119, 129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 231, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №910/11249/23 в частинні стягнення основної заборгованості у розмірі 63 160 (шістдесят три тисячі сто шістдесят) грн. 00 коп.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лаян Віннер" (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 16-А; ідентифікаційний код 35007886) на користь фізичної особи-підприємця Кудько В`ячеслава Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму основного боргу у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., штраф у розмірі 26 316 (двадцять шість тисяч триста шістнадцять) грн. 00 коп., пеню у розмірі 37 864 (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 49 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 110 (три тисячі сто десять) грн. 11 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. М. Мудрий