РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.10.2023Справа № 910/12531/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората», м. Полтава

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг», м. Київ

про стягнення 66 577,66 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 66 577,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором про надання послуг спецтехнікою, який укладений у спрощений спосіб, в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою від 10.08.2023 залишено позовну заяву без руху; надано позивачу строк на усунення недоліків.

17.08.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що позовну заяву з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» підписано не повноважною особою, оскільки з доданої до позовної заяви довіреності не вбачається, що підписант є адвокатом. Також відповідачем вказано, що з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» добові рапорти повноважної особою підписано не було. При цьому, відповідач у відзиві погодився із обставинами часткової оплати наданих позивачем послуг, проте, зауважив, що про їх вартість дізнався по факту та був позбавлений можливості вносити пропозиції та коректувати їх вартість.

Позивачем у відповіді на відзив проти правової позиції відповідача було надано заперечення із посиланням на те, що позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» було підписано повноважною особою. До того ж, позивачем наголошено, що за наслідками надання послуг сторонами було складено та підписано без жодних зауважень акти наданих послуг, в який вказано обсяги наданих послуг та їх вартість, з якою замовник погодився.

27.09.2023 представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких наголошено на наявності підстав для залишення позову без розгляду як такого, що підписано неповноважною особою. Одночасно, відповідачем вказано на наявності підстав для солідарного стягнення заборгованості за надані послуги, оскільки останні було замовлено на виконання обов`язків за договором простого товариства №109 від 07.10.2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» та Дочірнім підприємством Приватного акціонерного товариства «НАК Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія».

Щодо тверджень відповідача стосовно наявності підстав для залишення позову без розгляду як такого, що підписаний неповноваженою особою, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

За приписами ч.ч.3, 4 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Положеннями частин першої, третьої статті 56 Господарського процесуального кодексу України установлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу (частина друга статті 58 Господарського процесуального кодексу України ).

Відповідно до положень частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ухвалі суду про відкриття провадження у справі, суд зазначив, що з огляду на малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, суд вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Документами, що підтверджують повноваження представників сторін та інших учасників справи, відповідно до пункту 1 частини першої статті 60 Господарського процесуального кодексу України, є довіреність фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя вказаної статті).

При відкритті провадження у справі судом було встановлено, що повноваження представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» О.В, Ястреба підтверджуються довіреністю від 12.08.2022, яка посвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А.

За таких обставин, суд вважає необгунтованими та такими, що не узгоджуються із приписами частини другої статті 58 Господарського процесуального кодексу України, посилання відповідача на підписання позовної заяви з боку позивача неповноважною особою.

З огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.08.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» (замовник) було складено та підписано акт здачі-приймання наданих послуг №263, згідно змісту якого замовником було надано, а виконавцем прийнято послуги спецтехнікою за допомогою агрегату 4АН 700 на свердловині №1 Шатравинського родовища за період з 10.07.2022 по 11.07.2022 на суму 89400 грн.

Також сторонами було складено та підписано розрахунок фактичного виконання сервісних робіт за допомогою агрегату 4АН-700 на свердловині №1 Шатравинського родовища за період з 10.07.2022 по 11.07.2022 на суму 89400 грн.

За наслідками здійснення господарської операції Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» було складено та зареєстровано податкову накладну №2 від 01.08.2022. На підтвердження реєстрації податкової накладної в Реєстрі податкових накладних було надано квитанцію від 26.08.2022.

На оплату послуг згідно акту №263 від 01.08.2023 виконавцем було виставлено рахунок №273 від 01.08.2022 на суму 89 400 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» було часткового оплачено послуги на підставі рахунку №273 від 01.08.2022, а саме згідно платіжного доручення №80 від 15.08.2022 перераховано 20 000 грн, №88 від 13.09.2022 перераховано 7000 грн, №91 від 26.09.2022 сплачено 20 000 грн, №93 від 03.10.2022 сплачено 10000 грн, №129 від 22.03.2023 перераховано 5320 грн.

Одночасно, 01.08.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» (замовник) було складено та підписано акт здачі-приймання наданих послуг №299, згідно змісту якого замовником було надано, а виконавцем прийнято послуги спецтехнікою за допомогою агрегату ЦА-320 на свердловині №1 Шатравинського родовища за 22.07.2022 на суму 37920 грн.

Також сторонами було складено та підписано розрахунок фактичного виконання сервісних робіт за допомогою агрегату Також сторонами було складено та підписано розрахунок фактичного виконання сервісних робіт за допомогою агрегату.

Як вказує позивач, на оплату вказаних послуг, останнім було передано відповідачу рахунок №309 від 01.08.2022 на суму 37920 грн.

За наслідками здійснення господарської операції Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» було складено та зареєстровано податкову накладну №5 від 01.08.2022. На підтвердження реєстрації податкової накладної в Реєстрі податкових накладних було надано квитанцію від 26.08.2022.

31.03.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» претензію №15 від 31.03.2023 про сплату заборгованості за надані згідно актів №263 від 01.08.2023 та №299 від 01.08.2023 послуг за вирахуванням суми часткових оплат.

Проте, як вказує позивач, розрахунку за надані послуги відповідачем в повному обсязі здійснено не було, що і стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат й звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що позовну заяву з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» підписано не повноважною особою, оскільки з доданої до позовної заяви довіреності не вбачається, що підписант є адвокатом. Також відповідачем вказано, що з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» добові рапорти повноважної особою підписано не було. При цьому, відповідач у відзиві погодився із обставинами часткової оплати наданих позивачем послуг, проте, зауважив, що про їх вартість дізнався по факту та був позбавлений можливості вносити пропозиції та коректувати їх вартість. Крім того, відповідачем вказано на наявності підстав для солідарного стягнення заборгованості за надані послуги, оскільки останні було замовлено на виконання обов`язків за договором простого товариства №109 від 07.10.2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» та Дочірнім підприємством Приватного акціонерного товариства «НАК Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія».

Оцінюючи доводи учасників судового процесу, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України, яка визначає загальний порядок укладення господарських договорів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В статті 640 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно зі статтею 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно зі статтею 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом вище було встановлено, що 01.08.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» (замовник) було складено та підписано акт здачі-приймання наданих послуг №263, згідно змісту якого замовником було надано, а виконавцем прийнято послуги спецтехнікою за допомогою агрегату 4АН 700 на свердловині №1 Шатравинського родовища за період з 10.07.2022 по 11.07.2022 на суму 89400 грн.

Також сторонами було складено та підписано розрахунок фактичного виконання сервісних робіт за допомогою агрегату 4АН-700 на свердловині №1 Шатравинського родовища за період з 10.07.2022 по 11.07.2022 на суму 89400 грн.

На оплату послуг згідно акту №263 від 01.08.2023 виконавцем було виставлено рахунок №273 від 01.08.2022 на суму 89 400 грн.

01.08.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» (замовник) також було складено та підписано акт здачі-приймання наданих послуг №299, згідно змісту якого замовником було надано, а виконавцем прийнято послуги спецтехнікою за допомогою агрегату ЦА-320 на свердловині №1 Шатравинського родовища за 22.07.2022 на суму 37920 грн.

Також сторонами було складено та підписано розрахунок фактичного виконання сервісних робіт за допомогою агрегату Також сторонами було складено та підписано розрахунок фактичного виконання сервісних робіт за допомогою агрегату.

Як вказує позивач, на оплату вказаних послуг, останнім було передано відповідачу рахунок №309 від 01.08.2022 на суму 37920 грн.

Тобто, з наведеного вбачається, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору про надання послуг, які фактично було спожито замовником в момент їх виконання замовником, зокрема, в акті погоджено предмет та ціну таких послуг.

При цьому, суд критично ставиться до заперечень відповідача стосовно ціни наданих позивачем послуг, оскільки в акті здачі-приймання жодні зауваження з боку замовника щодо вартості послуг відсутні, а отже, підписуючи акт замовник фактично погодився із такою істотною умовою договору, як ціна.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Судом вище було встановлено, що на оплату послуг згідно акту №263 від 01.08.2023 виконавцем було виставлено рахунок №273 від 01.08.2022 на суму 89 400 грн.

Як вказує позивач, на оплату послуг згідно акту №299 від 01.08.2022 позивачем було передано відповідачу рахунок №309 від 01.08.2022 на суму 37920 грн.

Тобто, за висновками суду, у замовника послуг виник обов`язок з оплати наданих позивачем послуг згідно актів №299 від 01.08.2022 на суму 89 400 грн та №263 від 01.08.2023 на суму 37920 грн, строк виконання якого настав.

Судом вище було встановлено, що відповідачем було частково оплачено послуги згідно акту №299 від 01.08.2022 на підставі рахунку №273 від 01.08.2022, а саме згідно платіжного доручення №80 від 15.08.2022 перераховано 20 000 грн, №88 від 13.09.2022 перераховано 7000 грн, №91 від 26.09.2022 сплачено 20 000 грн, №93 від 03.10.2022 сплачено 10000 грн, №129 від 22.03.2023 перераховано 5320 грн.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується, що замовником не було оплачено послуги за актами №299 від 01.08.2022 на суму 89 400 грн та №263 від 01.08.2023 на суму 37920 грн на суму 65 000 грн.

Щодо тверджень відповідача про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за надані послуги, оскільки останні було замовлено на виконання обов`язків за договором простого товариства №109 від 07.10.2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» та Дочірнім підприємством Приватного акціонерного товариства «НАК Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» (інвестор) та Дочірнім підприємством Приватного акціонерного товариства «НАК Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» (підприємство) було укладено договір №109 простого товариства, предметом якого за умовами п.1.1 є спільні дії учасників на основі об`єднання їх вкладів без створення окремої юридичної особи для досягнення наступної мети: організації та ведення спільної виробничо-господарської і комерційної діяльності для здійснення користування нафтогазоносними надрами, експлуатації родовища в межах ділянки надр, визначеної спеціальним дозволом, та реалізації видобутої нафти; збору, зберігання та транспортування видобутої нафти до пункту доставки для її подальшої реалізації відповідно до умов цього договору; отримання прибутку учасниками в результаті здійснення такої спільної господарської діяльності.

Наразі, судом враховано, що в актах здачі-приймання наданих послуг, рахунках на оплату та розрахунках фактичного виконання сервісних робіт вказано, що замовник діє на підставі договору простого товариства №109 від 07.10.2021.

Проте, у даному випадку обставини наявності договору простого товариства не спростовують обґрунтованості вимог позивача до відповідача, оскільки за приписами ст.1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

У ч.2 ст.1138 Цивільного кодексу України вказано, що якщо договір простого товариства пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов`язаннями незалежно від підстав їх виникнення.

Частиною 1 ст.543 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин, у даному випадку, наявність у відповідача договору простого товариства, на підставі якого і споживались послуги, що надавались позивачем, ніяким чином не спростовує права виконавця послуг заявити вимоги про стягнення заборгованості з їх оплати саме з Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг».

Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, всупереч наведеного відповідачем доказів належного виконання своїх обов`язків з оплати наданих позивачем послуг надано не було, обставин наявності заборгованості перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі не спростовано.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» в частині стягнення основного боргу на суму 65 000 грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних на суму 598,36 грн та інфляційних втрат в розмірі 979,30 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

З огляду на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань з оплати наданих послуг, позивачем за період з 12.04.2023 по 30.06.2023 було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних на суму 598,36 грн та інфляційні втрати в розмірі 979,30 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу (в тому числі, стосовно того, що з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» добові рапорти повноважної особою підписано не було) залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1-2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Наразі, обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн, позивачем надано до матеріалів справи:

- договір про надання правничої допомоги (правової) допомоги від 01.07.2023, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» та адвокатом Тимохіною Людмилою Сергіївною, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичні послуги правничої (правової) допомоги, а замовник зобов`язується у порядку та строки, що обумовлені цим договором здійснити оплати за отримані юридичні послуги. За цим договором юридичні послуги правничої допомоги безпосередньо пов`язані з наданням правничої допомоги, складання документів процесуального характеру та представництва Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» у Господарському суді міста Києва щодо розгляду справи про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» заборгованості за надані послуги в розмірі 66 577,66 грн. У п.4.2 договору вказано, що враховуючи суму позову та складність справи сторони домовились, що в суді першої інстанції вартість наданих послуг визначається в розмірі 15 000 грн. Виконавець зобов`язаний скласти та надати замовнику акт наданих послуг;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копію ордера на надання правничої допомоги;

- копію квитанції до прибуткового касового ордера на суму 15 000грн.

Щодо заявленого відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховано правову позицію Великої палати Верховного Суду, яку висловлено у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21. Зокрема, таке.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

фіксованого розміру,погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

У постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21 Великої Палати Верховного Суду також наголошено, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Проте, всупереч наведеного жодного опису наданих адвокатом в межах розглядуваного позову послуг позивачем не надано, що фактично унеможливлює встановлення обсягів їх надання та розміру витрат на них.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача за наслідками розгляду справи на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн, оскільки означені вимоги з боку позивача позбавлені належного обґрунтування.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» про стягнення 66 577,66 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Села Трейдинг» (01001, місто Київ, вулиця Стрілецька, будинок 4-6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УНПК «Ората» (36014, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Європейська, будинок 2, офіс 312, ) основний борг в сумі 65 000 грн, 3% річних на суму 598,36 грн, інфляційні втрати в розмірі 979,30 грн та судовий збір в сумі 2684 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 19.10.2023.

Суддя В.В. Князьков