ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 916/1125/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Фонду державного майна України - Ленько М. М.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "Укрферрі" - Бендатого А. М., Волкова А. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2022

(судді Мостепаненко Ю. І., Бездоля Ю. С., Гут С. Ф.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2023

(судді Аленін О. Ю., Богатир К. В., Діброва Г. І.)

за позовом Фонду державного майна України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "Укрферрі"

про стягнення 47 819 514,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У квітні 2021 року Фонд державного майна України (далі - ФДМУ, позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "Укрферрі" (далі - ТОВ "СК "Укрферрі", відповідач) про стягнення 47 819 514,25 грн збитків.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав судове рішення у справі № 5017/781/2012 щодо укладення додаткового договору до договору оренди від 05.12.1997 № Д-1905, яким змінено розмір орендної плати за оренду державного майна та встановлено без податку на додану вартість за базовий місяць розрахунку (вересень 2011 року) у розмірі 1 041 444,87 грн, який (розмір орендної плати) повинен був застосовуватись з 20.09.2011. Невиконання цього рішення призвело до завдання державі збитків, які складаються з розміру недоотриманої орендної плати та неустойки, що у загальному розмірі становить 47 819 514,25 грн. Позивач також обґрунтував причини поважності пропуску позовної давності при зверненні з позовом та зазначив, що перший заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ФДМУ у 2016 році подав позов до Господарського суду Одеської області про стягнення з ТОВ "СК "Укрферрі" збитків у розмірі 47 819 514,25 грн. Проте ухвалою суду першої інстанції від 15.03.2019 у справі № 916/2122/16, залишеною без змін постановою суду апеляційної інстанції від 08.05.2019 та постановою Верховного Суду від 15.09.2020, позов прокурора залишено без розгляду. Таким чином, враховуючи тривалий розгляд справи № 916/2122/16 та процесуальну неможливість протягом розгляду справи № 916/2122/16 ініціювати інший судовий процес між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, ФДМУ був позбавлений можливості для звернення до суду з метою захисту своїх прав у межах позовної давності.

1.3. Обґрунтовуючи розрахунок позовних вимог, позивач пояснив, що розмір орендної плати, нарахований за орендною ставкою 6 % з вересня 2011 до грудня 2014 років, становить 12 647 201,76 грн, неустойка у вигляді подвійної орендної плати з грудня 2014 до серпня 2015 років (після закінчення строку дії договору оренди та фактичного повернення майна орендодавцеві) - становить 8 044 749,41 грн, всього - 20 691 951,17 грн. При цьому розмір орендної плати, нарахований за орендною ставкою 20 % з вересня 2011 до грудня 2014 років (дата закінчення строку дії договору оренди) становить 41 695 633,17 грн, неустойка за орендною ставкою 20 % з грудня до серпня 2015 року становить 26 815 832,25 грн, всього - 68 511 465,42 грн.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

2.1. ФДМУ та ТОВ "СК "Укрферрі" (далі - орендар) 05.12.1997 уклали договір оренди цілісного майнового комплексу Державної судноплавної компанії "Укрферрі" № Д-1905.

2.2. Умовами пунктів 3.1, 3.2 договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (далі - Методика); розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

2.3. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 № 961 внесено зміни до Методики в частині збільшення орендних ставок за напрямом використання (відповідна орендна ставка встановлена на рівні 20%).

2.4. Оскільки орендар не погодив підписання додаткової угоди до договору в частині збільшення орендної ставки до рівня, встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 № 961, ФДМУ у березні 2012 року звернувся із позовом до суду.

2.5. Постановою Вищого господарського суду України від 10.04.2013 у справі № 5017/781/2012 за позовом ФДМУ до ПрАТ "СК "Укрферрі", за участю прокурора Одеської області, про зобов`язання підписати додатковий договір до договору касаційні скарги ФДМУ та заступника прокурора Одеської області задоволено, рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2012 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2013 у вказаній справі скасовано, позов ФДМУ задоволено повністю, зокрема зобов`язано ТОВ "СК "Укрферрі" підписати додатковий договір до договору оренди від 05.12.1997 № Д-1905 у редакції позивача (у зв`язку зі зміною орендної ставки).

2.6. Проте додаткову угоду до договору сторони не підписали, орендар продовжив сплачувати орендну плату за попередньою ставкою на рівні 6 %.

2.7. За доводами ФДМУ, такі дії завдали Державному бюджету України збитки у вигляді недоотриманої суми орендних платежів як різниці між сплаченою відповідачем орендною платою на рівні 6 % та сумою, яка мала б бути сплачена на рівні ставки в розмірі 20 % у період з вересня 2011 року до 11.08.2015.

2.8. Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області, Міністерство інфраструктури України, ТОВ "СК "Укрферрі" та Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт 11.08.2015 підписали акт приймання-передачі орендованого майна після закінчення терміну дії договору оренди від 05.12.1997 № Д-1905.

2.9. Посилаючись на несвоєчасне повернення відповідачем об`єкта оренди за актом приймання-передачі після закінчення строку договору оренди, ФДМУ нарахував також неустойку в розмірі подвійної орендної плати згідно з положеннями статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за період з 06.12.2014 до 11.08.2015.

2.10. Між сторонами існували судові провадження.

2.11. Так, у серпні 2016 року перший заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ФДМУ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ТОВ "СК "Укрферрі" збитків у сумі 47 819 514,25 грн, враховуючи невиконання постанови Вищого господарського суду України від 10.04.2013 у справі № 5017/781/2012, зазначаючи, що ФДМУ з моменту виникнення підстав для звернення до суду з відповідним позовом не вжив жодних заходів, спрямованих на захист інтересів держави, що обумовило необхідність представництва прокурором інтересів держави і звернення до суду з відповідним позовом (справа Господарського суду Одеської області № 916/2122/16).

2.12. Під час розгляду справи № 916/2122/16 суди дійшли висновку, що матеріали справи не містять доказів того, що ФДМУ не може чи не бажає здійснювати самостійно захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом, а сама по собі обставина незвернення ФДМУ з позовом протягом певного часового періоду не свідчить про можливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави.

2.13. Ухвалою від 15.03.2019 у справі № 916/2122/16 Господарського суду Одеської області, залишеною без змін постановою суду апеляційної інстанції від 08.05.2019 та постановою Верховного Суду від 15.09.2020, позов прокурора залишено без розгляду.

2.14. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі № 910/18914/16, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 та постановою Верховного суду від 23.07.2019, позовні вимоги ТОВ "СК "Укрферрі" до ФДМУ про стягнення 15 826 435,64 грн збитків, завданих ФДМУ внаслідок неналежного виконання обов`язку щодо прийняття цілісного майнового комплексу після припинення договору оренди, задоволено повністю, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ТОВ "СК "Укрферрі" збитки в сумі 8 713 763,40 грн, завдані ФДМУ.

2.15. На підставі встановлених фактичних обставинах справи № 910/18914/16 суди дійшли висновку про наявність протиправної поведінки, як складової збитків, що полягала у порушенні ФДМУ строків прийняття об`єкта оренди за договором № Д-1905, а також причинно-наслідкового зв`язку між витратами позивача на належне утримання та збереження об`єкта оренди, що є його обов`язком відповідно до умов договору і норм законодавства, та протиправними діями ФДМУ, що полягали у несвоєчасному вчиненні дій, пов`язаних з прийняттям з оренди цілісного майнового комплексу ДСК "Укрферрі".

2.16. Також рішенням Господарського суду Одеської області від 11.05.2017 у справі № 910/1806/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 та постановою Верховного Суду від 08.05.2018, відмовлено у задоволенні позову ФДМУ до ТОВ "СК "Укрферрі" про стягнення 6 777 912,65 грн неустойки за період з 06.12.2014 до 11.08.2015 в розмірі подвійної орендної плати за користування майном.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. Рішенням від 15.02.2022 Господарський суд Одеської області у задоволенні позову відмовив.

3.2. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу завдані збитки в розмірі 28 714 060,53 грн недоотриманої суми орендних платежів, однак перебіг позовної давності за цими вимогами, розпочавшись від дня, коли позивач дізнався про порушення свого права на одержання орендної плати за збільшеною ставкою, сплинув у період з 10.04.2016 по 05.12.2017, а позов у цій справі поданий 20.04.2021. Тому суд вирішив за можливе застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності, про що просив відповідач, відмовивши у задоволенні позову в частині вимог про стягнення збитків з цих підстав.

3.3. Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем позовної давності, суд вказав на те, що ще у межах розгляду справи № 916/2122/16 суди з`ясували, що прокуратура повідомляла позивача щодо підготовки звернення до суду для стягнення збитків; разом з тим, позивач, будучи достеменно обізнаним про порушення його прав самостійно до суду не звернувся і обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто, незалежних від позивача, обставин, що зумовили пропуск встановленого законом строку звернення до суду не навів.

3.4. Щодо позовних вимог про стягнення неустойки, то суд врахував судові рішення у справах № 910/1806/17 та № 910/18914/16, в яких з`ясовано, що прийняття об`єкта оренди за актом приймання-передачі від 11.08.2015 відбулося з порушенням строку його повернення у зв`язку із протиправними діями саме ФДМУ, що несвоєчасно вчинив юридично значимі дії, пов`язані з прийняттям з оренди цілісного майнового комплексу.

3.5. Постановою від 12.04.2023 Південно-західний апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції залишив без змін.

3.6. Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску позовної давності, апеляційний господарський суд виходив з того, що позовна давність за вимогами про стягнення збитків сплинула 10.04.2016, між тим із цим позовом ФДМУ звернувся лише 20.04.2021, тобто, через п`ять років, і неможливість своєчасного звернення до суду у межах строку (тобто, до 10.04.2016) не обґрунтував. Також апеляційний суд звернув увагу на те, що навіть із цим позовом ФДМУ звернувся до суду лише через шість місяців після того, як дізнався про завершення Верховним Судом касаційного розгляду справи № 916/2122/16, та таке тривале зволікання ніяк не пояснив.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. ФДМУ подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 у цій справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

4.2. Зі змісту касаційної скарги убачається, що, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник посилається на випадок касаційного оскарження, передбачений пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.3. За доводами ФДМУ суди не врахували висновок щодо застосування положень статті 267 ЦК України щодо поважності причин пропуску позовної давності, викладений у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, від 02.04.2019 у справі № 902/326/16 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18.

4.4. Водночас, як і у наведених справах, у зв`язку з тривалим розглядом справи № 916/2122/16 ФДМУ був позбавлений можливості для звернення до суду з метою захисту своїх прав із цим позовом у межах позовної давності, що створило перешкоду ФДМУ у доступі до правосуддя. Натомість суди не надали належної правової оцінки всім доводам ФДМУ щодо поважності причин пропуску позовної давності.

4.5. ФДМУ також не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій в частині відсутності підстав для стягнення неустойки з огляду на те, що, на його думку, орендоване майно було повернене несвоєчасно саме з вини ТОВ "СК "Укрферрі", оскільки відповідач фактично використовував вказані судна у своїй господарській діяльності після закінчення строку дії договору оренди з метою отримання прибутку.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу та письмових поясненнях ТОВ "СК "Укрферрі" просить судові рішення залишити без змін.

5.2. Зазначає, що постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, прийняті Верховним Судом у неподібних зі справою № 916/1125/21 правовідносинах, провадження підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

5.3. Звертає увагу, що в касаційній скарзі взагалі відсутнє обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження постанови апеляційного суду в розрізі тієї частини позовних вимог, які стосуються стягнення неустойки, нарахованої за період з грудня 2014 року до серпня 2015 року.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

6.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до того, що:

- суди попередніх інстанцій не врахували всі обставини пропуску позивачем позовної давності за вимогами про стягнення збитків у розмірі 28 714 060,53 грн недоотриманих платежів з орендної плати, що були поважними та пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права;

- суди попередніх інстанцій помилково визначили заподіяні збитки у розмірі 28 714 060,53 грн недоотриманих платежів з орендної плати, адже стягненню з відповідача підлягали ще й неустойка (подвійна орендна плата) відповідно до умов договору та приписів статті 785 ЦК України за період прострочення повернення орендованого майна з вини орендодавця.

6.4. Судова колегія враховує, що скаржник не ставить у касаційній скарзі під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо початку та закінчення перебігу позовної давності за вимогами про стягнення збитків у розмірі 28 714 060,53 грн недоотриманих платежів з орендної плати; відповідач також не скористався правом на касаційне оскарження судових рішень в частині мотивів відмови у позові, наведених у них. Тому правильність застосування норм матеріального та процесуального права судами в цій частині колегія суддів не перевіряє.

Щодо позовної давності

6.5. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

6.6. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після вчинення правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

6.7. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає причини пропуску поважними (частина п`ята статті 267 ЦК України).

6.8. Поважними причинами пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні він наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків.

6.9. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

6.10. До висновку про поважність причин пропуску позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі (аналогічні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19).

6.11. Зі змісту судових рішень вбачається, що, з`ясовуючи поважність причин пропуску позовної давності за вимогами про стягнення збитків у розмірі 28 714 060,53 грн недоотриманих платежів з орендної плати, суди дослідили такі обставини:

- у серпні 2016 року перший заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ФДМУ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ТОВ "СК "Укрферрі" збитків у сумі 47 819 514,25 грн, враховуючи невиконання постанови Вищого господарського суду України від 10.04.2013 у справі № 5017/781/2012 і ухвали Господарського суду Одеської області від 15.03.2019 у справі № 916/2122/16 (постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2019 і постановою Верховного Суду від 15.09.2020 вказані судові рішення залишено без змін) залишено позов прокурора без розгляду з огляду на неналежність суб`єкта звернення (встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що ФДМУ не може чи не бажає здійснювати самостійно захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом);

- позивач, будучи обізнаним про прийняття Вищим господарським судом України постанови від 10.04.2013 у справі № 5017/781/2012, про відмову відповідача від підписання додаткової угоди до договору оренди в частині зміни розміру орендної ставки, що відповідно призводить до завдання збитків позивачеві, до моменту звернення у серпні 2016 року першого заступника прокурора Одеської області із відповідним позовом в межах справи № 916/2122/16 про стягнення з ТОВ "СК "Укрферрі" збитків у сумі 47 819 514,25 грн, тобто з 10.04.2013 до серпня 2016 року, не вживав дій щодо захисту власного порушеного права шляхом звернення із відповідними претензіями до відповідача та/або звернення з вимогами до суду;

- постанова Верховного Суду від 15.09.2020, якою залишено без змін судові рішення попередніх інстанцій у справі № 916/2122/16, набрала законної сили 15.09.2020, а з позовом в межах цієї справи № 916/1125/21 позивач звернувся 20.04.2021, тобто через шість місяців після того, як ФДМУ стало відомо про прийняття судом касаційної інстанції остаточного рішення про залишення позову в межах справи № 916/2122/16 без розгляду.

6.12. На підставі досліджених обставин суди відхилили наведені позивачем доводи про тривалий розгляд судами справи № 916/2122/16, як поважної причини, через яку ФДМУ був позбавлений можливості для звернення до суду з метою захисту своїх прав із цим позовом у межах позовної давності, що створило перешкоду ФДМУ у доступі до правосуддя.

6.13. В касаційній скарзі не вказано, який саме доречний довід скаржника щодо поважності причин пропуску позовної давності, крім наведеного, суди не розглянули чи відхилили без пояснення причин. Фактично у скарзі йдеться про незгоду з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою причин такого пропуску як поважних чи неповажних, що належить до їх повноважень при вирішенні спору.

6.14. Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо мотивів, з яких виходили суди при застосуванні строку позовної давності, скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 та постанови Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 902/326/16 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, в яких викладені правові висновки у подібних правовідносинах.

6.15. Дійсно, Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 виснував, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. Подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності не перериває перебігу позовної давності, але разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

6.16. За обставинами цієї справи після закриття провадження в іншій справі ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 13.05.2019 позивач вже 17.05.2019 звернувся до суду з позовом в межах справи № 922/1467/19, тобто через кілька днів після того, як позивач дізнався, що даний спір підвідомчий Господарському суду Харківської області (ухвала від 13.05.2019).

6.17. Натомість у справі, що розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що позовна давність сплинула ще 10.04.2016, а позов першого заступника прокурора Одеської області у межах справи № 916/2122/16 було подано у серпні 2016 року; при цьому апеляційний суд вказав також на зволікання позивача з поданням позову у цій справі, адже між остаточним завершенням судового провадження у справі № 916/2122/16 та зверненням із позовом у цій справі минуло шість місяців і причин цього не навів.

6.18. Колегія суддів зазначає, що касаційна скарга не спростовує висновків апеляційного суду про відсутність обґрунтування причин несвоєчасного звернення до суду з позовом в межах цієї справи 20.04.2021, враховуючи час набрання законної сили судовими рішеннями у справі № 916/2122/16, а також те, що, за висновками судів, позовна давність за вимогами сплинула ще до подання позову першого заступника прокурора Одеської області у межах справи № 916/2122/16.

6.19. Що стосується справи № 902/326/16, на постанову Верховного Суду у якій також посилається скаржник, то за результатами касаційного оскарження судових рішень у цій справі суд касаційної інстанції передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з ненаданням судами першої та апеляційної інстанцій оцінки поясненням позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності. Тобто питання поважності пропуску позовної давності взагалі не вирішувалося судом.

6.20. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, покладення виключно на позивача відповідальність за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах є неправильним та несправедливим.

6.21. Розглядаючи спір у подібних правовідносинах, суд може дійти різних висновків за результатами вирішення спору в залежності від встановлених ним обставин справи, поданих сторонами та оцінених судом доказів, залежно від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення.

6.22. З огляду на наведене, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування статей 256, 257, 261, 264, 267 ЦК України, викладеним у зазначених скаржником постановах від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, від 02.04.2019 у справі № 902/326/16 та від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, оскільки у кожній з наведених скаржником справ питання щодо позовної давності вирішувалося в конкретному випадку, залежно від встановлених під час розгляду відповідних справ обставин, що формують зміст правовідносин та їх оцінки у кожному конкретному випадку в межах дискреційних повноважень судів. Більш того, посилання скаржника на викладені у вказаних постановах Верховного Суду висновки фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 300 ГПК України.

6.23. Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій в повній мірі досліджено усі фактичні обставини та надано оцінку доказам у справі щодо наявності підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача збитків, заподіяних внаслідок невиконання рішення суду у справі № 5017/781/2012, а тому погоджується з висновками судів про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

Щодо стягнення неустойки

6.24. Щодо позовної вимоги в частині нарахування неустойки у зв`язку із несвоєчасним поверненням відповідачем об`єкта оренди після закінчення строку дії договору оренди від 05.12.1997 № Д-1905, то попередні судові інстанції дійшли висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 785 ЦК України, для стягнення з відповідача неустойки, оскільки встановлені обставини справи свідчать про відсутність вини відповідача у простроченні повернення об`єкта оренди.

6.25. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що касаційна скарга не містить обґрунтувань в порядку, визначеному частиною другою статті 287, частиною другою статті 290 ГПК України, стосовно розгляду судами попередніх інстанцій позовних вимог про стягнення неустойки в порядку статті 785 ЦК України та, відповідно, скаржником не наведено доводів про те, в чому, на його думку, полягає порушення судами статті 785 ЦК України при розгляді позову у цій частині, тоді як суд касаційної інстанції відповідно до статті 300 ГПК України переглядає в касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

6.26. У касаційній скарзі не йдеться також і про те, чи були допущені (та в чому конкретно) порушення судами норм процесуального законодавства при врахуванні судових рішень у справах № 910/1806/17 та № 910/18914/16.

6.27. Беручи до уваги наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, тому і підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у касаційному провадженні, яке відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, немає.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

7.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2023 у справі № 916/1125/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський