РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.09.2023Справа № 910/11536/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" (вул. Євгена Сверстюка, Київ, 02002, )

до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" (вул. Ремонтна, буд.8, Київ, 02096, )

про стягнення 337 235, 60 грн

та за зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" (вул. Ремонтна, буд.8, Київ, 02096, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" (вул. Євгена Сверстюка, Київ, 02002, )

про стягнення 120 486, 35 грн,

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" (далі - відповідач) про стягнення 337 235, 60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором на виконання будівельних робіт по влаштуванню буроін`єкційних паль на новому будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул. Василя Симоненка, 113 в м. Бровари Київської області №21 від 01.09.2019 відповідач не у повному обсязі оплатив виконані позивачем роботи, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 197 081, 61 грн, а також обов`язок сплатити на користь позивача 11 308, 00 грн 3% річних, 67 746, 91 грн інфляційних втрат та 61 099, 08 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/11536/22 за правилами спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін.

15.12.2022 до відділу діловодства суду від Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що звернення позивача із позовом є передчасним з огляду на незакінчений строк розгляду претензії, також відповідач заперечує проти стягнення суми основного боргу, оскільки ним здійснено переплату у розмірі 80 000, 00 грн за іншим договором на виконання робіт, а саме договором від 24.05.2018 №24/05-18, у зв`язку з чим було направлено позивачу заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, крім того позивачем безпідставно нараховано та заявлено до стягнення пеню у строк понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, та з пропуском річної позовної давності, також відповідачем зауважено щодо наявності підстав для його звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання після 24.02.2022 з огляду на факт настання форс-мажорних обставин.

Разом з відзивом відповідачем також подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Одночасно з відзивом відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву про стягнення 120 486, 35 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що Закрите акціонерне товариство "Українська будівельна компанія" (далі - позивач за зустрічним позовом) здійснило переплату по договору №24/05-18 від 24.05.2018 на суму 80 000, 00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" (далі - відповідач за зустрічним позовом), у зв`язку з чим направило на адресу останнього заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, зокрема, часткового припинення грошового зобов`язання по договору №21 від 01.09.2019, яка залишена без задоволення, що і стало підставою для звернення з даним позовом про стягнення 80 000, 00 грн безпідставно збережених грошових коштів, а також 38 976, 21 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, 1424, 66 грн пені та 85, 48 грн 3% річних.

09.01.2023 на електронну пошту суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зокрема, що претензійний строк не впливає на можливість звернення до суду за захистом своїх прав; спір, який виник між сторонами на підставі договору №24/05-18 від 24.05.2018, є окремим спором; твердження відповідача щодо помилковості нарахування пені є безпідставними з огляду на діючий на території України карантин, при цьому умовами договору сторони погодили інший строк нарахування пені, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України; також введення на території України воєнного стану не свідчить про неможливість виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору, водночас строк виконання зобов`язання сплив за 11 місяців до введення воєнного стану.

Також 09.01.2023 на електронну пошту суду позивачем надіслано заперечення проти заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

18.01.2023 до відділу діловодства суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" подано відповідь на відзив та заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності, які раніше надіслані на електронну пошту суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2023 прийнято зустрічний позов Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" про стягнення 120 486, 35 грн до розгляду з первісним позовом у справі №910/11536/22, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 15.06.2023.

У підготовчому засіданні 15.06.2023 суд у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 12.07.2023.

У судовому засіданні 12.07.2023 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 23.08.2023.

У судовому засіданні 23.08.2023 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 06.09.2023.

У судовому засіданні 06.09.2023 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 13.09.2023.

У судовому засіданні 13.09.2023 представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримав, просив задовольнити, проти зустрічного позову заперечив, просив відмовити, в свою чергу представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом проти задоволення первісного позову заперечив, просив відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.09.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019 між Закритим акціонерним товариством "Українська будівельна компанія" (далі - підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" (далі - субпідрядник) укладено договір на виконання будівельних робіт по влаштуванню буроін`єкційних паль на новому будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул. Василя Симоненка, 113 в м. Бровари Київської області №21 (далі - договір-1), за умовами п. 1.1. якого підрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується у відповідності до умов договору виконати роботи по влаштуванню буроін`єкційних паль на новому будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул. Василя Симоненка, 113 в м. Бровари Київської області.

Згідно з пунктом 1.2. договору-1 підрядник зобов`язується вчасно прийняти виконану роботу та оплатити її у відповідності до умов цього договору.

Умовами додаткової угоди №1 від 17.12.2019 до договору (далі - додаткова угода до договору-1) сторони погодили розширення фронту робіт. З метою відновлення виконання робіт по влаштуванню буроін`єкційних паль підрядник доручає, а субпідряник зобов`язується у відповідності до умов договору №21 від 01.11.2019 та додаткової угоди здійснити перебазування великогабаритної техніки та виконати земляні роботи на об`єкті: "Нове будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Василя Симоненка, 113 в м. Бровари Київської області (п. 1.1. додаткової угоди до договору-1).

Вартість виконання вищевказаних послуг становить 58 700, 00 грн в т.ч. ПДВ 20%. (п. 2.1. додаткової угоди до договору-1).

Вартість перебазування великогабаритної техніки на будівельну площадки, її монтаж для виконання робіт та демонтаж становить 50 000, 00 грн в т.ч. ПДВ 20% (п. 2.1.1. додаткової угоди до договору-1).

Вартість виконання земляних робіт екскаватором JCB-220 (з розрахунку 1 маш./зм. - 8700, 00 грн в т.ч. ПДВ 20%: 1маш./зм.х 8 700, 00 грн в т.ч. ПДВ 20% (п. 2.1.2. додаткової угоди до договору-1).

У відповідності до пункту 5.2.7. договору-1 підрядник зобов`язується своєчасно, в строки, обумовлені цим договором приймати до підписання акти виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт, оглянути виконані роботи і, за відсутності обґрунтованих зауважень, підписати їх та оплатити.

Вартість робіт по влаштуванню буроін`єкційних паль становить 1 163 281, 50 грн в т.ч. ПДВ 20% - 193 880, 25 грн (п. 3.1. договору-1).

Остаточний розрахунок за виконання робіт підрядник проводить у безготівковій формі в національній валюті, платіжними дорученнями протягом 5-ти днів після завершення робіт (п. 4.1. договору-1).

Розрахунки за виконанні субпідрядником роботи здійснюються на підставі актів виконаних робіт (типова форма КБ-2В) довідок про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) в паперовій формі, які підписуються уповноваженим представником субпідрядника та подаються та подаються підряднику до 25 числа поточного місяця. Підрядник протягом 5-ти днів з моменту отримання таких актів виконаних робіт і довідок про вартість виконаних робіт зобов`язаний оглянути виконану роботу, прийняти її, і за відсутності зауважень - підписати акти та довідки, і оплатити їх протягом 5-ти днів після завершення робіт (п. 4.3. договору-1).

Пунктом 6.6. договору-1 сторони погодили, що за затримку оплати виконаних за договором робіт підрядник платить пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від неоплаченої суми за кожен деньзатримки, але не більше 5% від загальної вартості.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та посвідчення підписів печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань. При цьому закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, які мали місце під час дії договору (п. 12.1. договору-1).

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору, позивач виконав будівельні роботи у березні 2021 року, а відповідач прийняв їх без зауважень на загальну суму 1 221 981, 61 грн, що підтверджується довідкою КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень 2021 року та актом КБ-2в за березень 2021 року, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками.

Втім, після прийняття виконаних робіт за березень 2021 року відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату виконаних позивачем робіт здійснив не в повному обсязі та з порушенням строків, обумовлених договором, сплативши лише 1 024 900, 00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, у відповідача виник перед позивачем борг в сумі 197 081, 61 грн.

Водночас відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на ті обставини, що у позивача наявна заборгованість, яка виникла за договором №24/05-18 від 24.05.2018, що, в свою чергу, зумовило звернення Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" із заявою про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Так, 24.05.2018 між Закритим акціонерним товариством "Українська будівельна компанія" (далі - підрядник; позивач за зустрічним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" (далі - субпідрядник; відповідач за зустрічним позовом) укладено договір №24/05-18 (далі - договір-2) згідно пункту 1.1. якого підрядник доручає, а субпідрядник зобов`язується на власний ризик, у відповідності до умов договору виконати роботи по влаштуванню буроін`єкційних паль на новому будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул. Василя Симоненка, 113 в м. Бровари Київської області.

Згідно з пунктом 1.2. договору-2 підрядник зобов`язується вчасно прийняти виконану роботу та оплатити її у відповідності до умов цього договору.

Вартість робіт по влаштуванню буроін`єкційних паль, вказаних в п. 1.1. договору, становить 130 000, 00 грн в т.ч. ПДВ 20% - 21 666, 67 грн (п. 3.1. договору-2).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та посвідчення підписів печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань. При цьому закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, які мали місце під час дії договору (п. 12.1. договору-2)

На виконання умов укладеного договору-2, відповідач за зустрічним позовом виконав будівельні роботи у жовтні 2018 року, а позивач за зустрічним позовом прийняв їх без зауважень в сумі 130 000, 00 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2018 року.

Як вбачається з довідки №152/01-2022 від 13.12.2022 та Обороту рахунку за січень 2018 р. - січень 2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" здійснило оплату на користь Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" в сумі 210 000, 00 грн.

23.11.2022 позивач за зустрічним позовом звертався до відповідача за зустрічними позовом з вимогою №150/01-2022 про повернення суми переплати у розмірі 80 000, 00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України та із заявою №149/01-2022 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме: повне припинення грошового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" перед Закритим акціонерним товариством "Українська будівельна компанія" за договором №24/05-18 від 24.05.2018 та часткове припинення грошового зобов`язання Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" за договором №21 від 01.09.2019 у розмірі 80 000, 00 грн.

У відповідь на вказане звернення Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" листом №110 від 09.12.2022 повідомило Закрите акціонерне товариство "Українська будівельна компанія" про недопустимість зарахування зустрічних вимог з огляду на сплив строку позовної давності, що прямо передбачено п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України, а також зазначило про відсутність можливості застосування до правовідносин, що виникли з договору №24/05-18 від 24.05.2018, положень частини першої статті 1212 ЦК України.

12.12.2022 Закрите акціонерне товариство "Українська будівельна компанія" надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" лист №151/01-2022, де зазначило про відмову від одностороннього правочину - заяви від 23.11.2022 №149/01-2022 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та про необхідність сплатити проценти за користування ТОВ УМБК чужими грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ з 01.02.2019 по 02.12.2022 у розмірі 38 976, 21 грн 1424, 66 грн пені та 85, 48 грн 3% річних.

Вказані вимоги залишені відповідачем за зустрічним позовом без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Окремим видом договору підряду є договір будівельного підряду.

Укладений між сторонами договір-1 за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а частинами 1, 2 статті 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору-1 сторони погодили, що остаточний розрахунок за виконання робіт підрядник проводить у безготівковій формі в національній валюті, платіжними дорученнями протягом 5-ти днів після завершення робіт.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту п. 4.1. договору-1, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати виконаних робіт за договором на момент розгляду справи настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язання зі своєчасної оплати виконаних робіт за договором у повному обсязі так і не виконав.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, факт виконання робіт, визначених умовами договору підряду №21 від 01.09.2019, та факт порушення відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 197 081, 61 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами частини 1 статті 230 ГК України також встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.6. договору-1 сторони погодили, що за затримку оплати виконаних за договором робіт підрядник платить пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від неоплаченої суми за кожен день затримки, але не більше 5% від загальної вартості.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати виконаних робіт, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 6.6 договору позивачем нараховано пеню у розмірі 61 099, 08 грн за період з 08.04.2021 по 19.10.2022.

Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зазначеною нормою права передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Умови договору про сплату пені за кожний день прострочення, не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №925/1386/19, від 12.03.2020 у справі №907/65/18, від 22.08.2019 у справі №914/508/17 та від 07.06.2019 у справі №910/23911/16.

У даному випадку, іншого строку нарахування пені, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, сторонами в договорі не визначено, а умова за кожен день затримки, не може розцінюватися як установлення іншого строку, відтак правомірним є нарахування пені за порушення строків сплати вартості отриманих послуг протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано за кожним актом окремо.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині: виходячи з дати виникнення прострочення зобов`язання, умов пункту 6.6. договору та періоду часу, за який нараховується пеня у відповідності до приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, обґрунтованим є розмір пені в сумі 22 889, 57 грн, за який нараховується пеня, в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Водночас, під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, з огляду на те, що позивачем порушено спеціальну позовну давність в один рік, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Як визначено статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

За змістом частини 5 статті 267 якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який діяв до моменту звернення позивача з позовом.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 20.10.2022 (дата на поштовому конверті, у якому надійшла позовна заява), та вимоги позивача про стягнення пені, починаючи з 08.04.2021 спеціальна позовна давність щодо цих вимог у справі позивачем не пропущена.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 11 308, 00 грн 3% річних, 67 746, 91 грн інфляційних втрат за період з 08.04.2021 по 19.10.2022.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у заявленому позивачем розмірі, оскільки він є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд відхиляє посилання відповідача як на підставу для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на наявність форс-мажорних обставин: військова агресія російської федерації проти України та введення на всій території України воєнного стану з 24.02.2022.

Так, сам по собі факт настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не є безумовною підставою звільнення відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України.

Настання певної події, яка обумовлена у договорі, як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили), автоматично не призводить до правових наслідків, таких як розірвання договору, звільнення від відповідальності, тощо. Для настання цих наслідків має бути присутнім причинно-наслідковий зв`язок між настанням такої обставини і неможливістю виконати зобов`язання за договором. Отже, заінтересована сторона, що вимагає розірвання договору з цих підстав, має довести, що форс-мажорна обставина дійсно перешкоджає (перешкоджала) виконанню договору.

Зазначаючи про наявність обставин непереборної сили, відповідач посилається на оголошення в Україні воєнного стану у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, тобто наголошує на настанні форс-мажорних обставин, які засвідчені листом Торгово-промислової палатою України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, в якому зазначається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).

Згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Виходячи з аналізу приписів статті 218 Господарського кодексу України звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови, якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов`язань.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Так, у постановах Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17.

Наразі, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

В той же час, у даному випадку відповідачем не надано будь-яких доказів того, що військова агресія російської федерації проти України, та введення введення на всій території України воєнного стану з 24.02.2022 унеможливили виконання ним грошового зобов`язання з оплати по договору.

При цьому, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг сплив 06.04.2021, тобто до початку обставин непереборної сили, на які посилається відповідач.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог за первісним позовом.

Разом з цим, суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 Цивільного кодексу України).

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).

Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Суд встановив, що позивач за зустрічним позовом повністю оплатив вартість виконаних робіт по влаштуванню буроін`єкційних паль за договором №24/05-18 від 24.05.2018 в сумі 130 000, 00 грн.

Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Правовий висновок щодо застосування статті 1212 Цивільного кодексу України аналогічного змісту викладено також і у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 у справі № 917/2572/13.

Таким чином грошові кошти у розмірі 80 000, 00 грн, що сплачені позивачем за зустрічним позовом, поза межами платежів, передбачених договором підряду №24/05-18 від 24.05.2018, набуті відповідачем за зустрічним позовом без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і в цій частині.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачем за зустрічним позовом безпідставно набутих коштів, позивачем за зустрічним позовом нараховано та заявлено до стягнення 38 976, 21 грн процентів за користування чужими грошовими коштами у відповідності до положень ст. 536 ЦК України, 1424, 66 грн пені на підставі ст. 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та 85, 48 грн 3% річних.

Частиною 3 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 80 000, 00 грн №150/01-2022 відповідач отримав 25.11.2020, про що свідчить наявна у матеріалах справи роздруківка з сайту Акціонерного товариства "Укрпошта".

Таким чином, відповідач за зустрічним позовом допустив прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів.

Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок 3% річних за заявлений період, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у заявленому розмірі, оскільки він є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені у розмірі 61 099, 08 грн.

За статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги відсутність спеціального законодавчого акту щодо регулювання відповідальності в даних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав стягнення з відповідача пені в розмірі 61 099, 08 грн, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд також дійшов висновку і про відмову у задоволенні вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" 38 976, 21 грн процентів за користування чужими грошовими коштами у відповідності до положень ст. 536 ЦК України.

Частиною 3 статті 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що законодавцем передбачено можливість застосування приписів статті 536 ЦК України у разі встановлення розміру відсотків - у договорі чи спеціальному законі.

В той же час, розмір відсотків за користування безпідставно набутими грошовими коштами сторонами не погоджений, та законодавством у подібних правовідносинах не передбачений.

Разом з тим, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань.

Беручи до уваги викладене, враховуючи той факт, що предметом розгляду в межах даного спору були кондикційні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, слід нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, які у межах даного позову не заявлені.

З огляду на вказане передана вимога про стягнення 38 976, 21 грн процентів за користування безпідставно отриманими коштами задоволенню не підлягає.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та часткове задоволення зустрічного позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Отже, в даному випадку, з огляду на часткове задоволення первісного і зустрічного позовів наявні процесуальні підстави для зустрічного зарахування сум та судових витрат між сторонами.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" задовольнити частково, а саме: 197 081, 61 грн основного боргу, 11 308, 00 грн 3% річних, 22 889, 57 грн пені та 67 746, 91 грн інфляційних втрат.

2. В іншій частині в задоволенні первісних позовних вимог відмовити.

3. Зустрічний позов Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" задовольнити частково, а саме: 80 000, 00 грн безпідставно збережених коштів, 85, 48 грн 3% річних.

4. У іншій частині в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

5. Провести зустрічне зарахування грошових сум, присуджених до стягнення з кожної із сторін за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів.

6. Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" (вул. Ремонтна, буд.8, Київ, 02096, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська монолітно-будівельна компанія" (вул. Євгена Сверстюка, Київ, 02002, ) 197 081 (сто дев`яносто сім тисяч вісімдесят одну) грн 61 коп. основного боргу, 11 308 (одинадцять тисяч триста вісім) грн 00 коп. 3%, 10 551 (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят одну) грн 00 коп. пені та 2 838 (дві тисячі вісімсот тридцять вісім) грн 04 коп. витрат зі сплати судового збору.

7. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.10.2023

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА