номер провадження справи 27/198/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 Справа № 908/1774/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ідентифікаційний код юридичної особи 00191230)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ідентифікаційний код юридичної особи 38983006)

про стягнення 1 341 087 грн 45 коп

за участю

представника позивача: Прокопенко М.О., довіреність № 20-77 від 26.12.2022

представник відповідача: Криворучко О.Г., довіреність № 16 від 15.08.2023

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат про стягнення 722 061 грн 45 коп суми основного боргу за передачу води свіжотехнічної, 255 147 грн 76 коп пені, 28 017 грн 05 коп 3 % річних, 164 275 грн 91 коп втрат від інфляції, 171 585 грн 28 коп. основного боргу за компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2023 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1774/23 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 31.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1774/23, присвоєно справі номер провадження 27/198/23.

Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 27.06.2023.

У судовому засіданні 27.06.2023 оголошено протокольну ухвалу про перерву до 01.08.2023.

Ухвалою суду від 01.08.2023 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 23.08.2023.

22.08.2023 через підсистему Електронній суд від Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 23.08.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті 27.09.2023.

27.09.2023 року суд розпочав розгляд справи по суті в порядку статті 201 ГПК України.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам позивача та відповідача, які прибули судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

В порядку статті 208 ГПК України, суд заслухав вступне слово учасників судового процесу.

27.09.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві та поясненнях, сформованих в системі «Електронний суд» 26.09.2023., в яких зазначив, що відповідача сплатив решту суми основного боргу за актом на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води № 9636 від 30.09.2022 в розмірі 806 грн. 73 коп., несплаченими залишилися 255 147 грн 76 коп пені, 28 017 грн 05 коп 3 % річних, 164 275 грн 91 коп втрат від інфляції.

27.09.2023 представник відповідача підтримав свої заперечення на позовну заяву, викладені у відзиві, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 255 147 грн 76 коп. пені за несвоєчасну оплату послуг з передачі води свіжотехнічної. Щодо нарахування 28 017 грн 05 коп 3 % річних та 164 275 грн 91 коп втрат від інфляції відповідач зазначив, що розмір цих нарахувань відповідає діючому законодавству.

18.09.2023 відповідач надіслав на адресу суду клопотання, відповідно до якого просить суд розглянути питання про закриття провадження у справі № 908/1774/23 за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про стягнення 1 341 087 грн 45 коп. в частині стягнення залишку основного боргу за компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води у розмірі 806 грн 73 коп. (за вересень 2022 року) за Договором № 38983006/3/20/1/581 про надання послуг від 18.12.2019, у зв`язку з їх сплатою.

Згідно до статті 210 ГПК України, суд дослідив оригінали документальних доказів.

В судовому засіданні 27.09.2023 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2019 між Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат ЗАПОРІЖСТАЛЬ (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (Замовник) укладено Договір № 38983006/3/20/1/581.

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець зобов`язується надати, а Замовник прийняти та оплатити послуги з передачі води, (код ДК 021:2015 - 41120000-6) води для технічних потреб, (далі - вода свіжотехнічна, послуги), найменування та кількість яких зазначаються в Специфікаціях до цього договору, які с невід`ємною частиною (далі -Специфікації).

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Договору передбачено, що вартість послуг за цим Договором зазначається в Специфікаціях до цього Договору. Загальна вартість цього Договору складає сума вартісних показників послуг, зазначених у всіх Специфікаціях, за якими надаються послуги.

Умови та строки надання послуг зазначаються в Специфікаціях.

Відповідно до п. 3.1 Договору, замовник в термін до 10-го числа місяця надання послуг проводить розрахунки за договором в національній валюті України шляхом перерахування на поточний банківський рахунок виконавця авансу у розмірі 100% орієнтованої вартості послуг.

У разі якщо сума фактично наданих послуг перевищить суму перерахованого Виконавцю авансу, Замовник проводить остаточний розрахунок протягом 5-ти календарних днів, рахуючи від дати надання послуг.

У відповідності до пункту 3.3 та пункту 4.1 Договору підставою для виставлення Виконавцем рахунку-фактури є Акт надання послуг, умови оформлення акту зазначені в Специфікації до цього договору. Виконавець направляє замовнику поштою один примірник Акту разом з рахунком-фактурою. Умови плати за послуги зазначаються в Специфікаціях до цього договору".

Відповідно до п. 4.2 Договору, оплата замовником послуг здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, вказаний в авансовому рахунку або рахунку-фактурі.

Як зазначено у п. 4.3 Договору, підставою для виставлення Виконавцем рахунку-фактури є Акт надання послуг з передачі води свіжотехнічної.

Щомісяця, в останній робочий день звітного місяця, але не пізніше другого числа місяця наступного за звітним, за фактом надання послуг сторони оформлюють Акт надання послуг з передачі води свіжотехнічної, Акт на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води (далі - акт) за формою Додатку № 5, Додатку № 6 згідно специфікації № 1 від 18.12.2019 з обов`язковим скріпленням підписами уповноважених «Сторонами» осіб, з зазначенням їх посад, ПІБ, документів на право підпису, печатками сторін. Додаток № 5, Додаток № 6 є невід`ємною частиною цього договору.

Також в пункті 4.6 Договору передбачено, що Виконавець є платником рентної плати за спеціальне використання водних ресурсів, як первинний водокористувач, за весь обсяг води, отриманої шляхом забору з р. Дніпро, і сплачує самостійно суму рентної плати за спеціальне використання води виходячи з обсягів переданої Виконавцем води.

Компенсації витрат по рентній платі за спеціальне використання води оформляється Актом компенсації витрат по рентній платі за спеціальне використання води, оформленим за формою додатка № 6, яка є невід`ємною частиною договору.

Додатковою угодою № 4 від 24.11.2021 до Договору термін дії договору продовжено по 31.12.2022.

На виконання умов договору Виконавець передав, а Замовник прийняв послуги з передачі води свіжотехнічної за період з квітня 2022 року по вересень 2022 року на загальну суму 1 113 634 грн 08 коп., що підтверджується наступним актами: 31.03.2022 Акт № 3/190129 надання послуг передачі води свіжотехнічної до договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 р. (замовлення № ) на суму 485 813,24 грн. з ПДВ за березень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 8213 від 31.03.2022 р. на суму 485 813,24 грн. з ПДВ; 30.04.2022 Акт № 4/190173 надання послуг передачі води свіжотехнічної до договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 р. (замовлення № ) на суму 113 680,69 грн. з ПДВ за квітень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 8423 від 30.04.2022 на суму 113 680,69 грн. з ПДВ; 31.05.2022 Акт № 5/190197 надання послуг передачі води свіжотехнічної до договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 124 433,86 грн. з ПДВ за травень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 8581 від 30.05.2022 р. на суму 124 433.86 грн. з ПДВ; 30.06.2022 Акт № 6/190220 надання послуг передачі води свіжотехнічної до договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 р. (замовлення № ) на суму 117104,78 грн. з ПДВ за червень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 8798 від 30.06.2022 р. на суму 117 104,78 гри. з ПДВ; 31.07.2022 Акт № 7/190269 надання послуг передачі води свіжотехнічної до договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 148 087,51 грн. з ПДВ за липень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 9061 від 31.07.2022 на суму 148 087,51 грн. з ПДВ; 31.08.2022 Акт № 8/190311 надання послуг передачі води свіжотехнічної до договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 89 032,14 грн. з ПДВ за серпень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 9327 від 31.08.2022 р. на суму 89 032,14 грн. з ПДВ; 30.09.2022 Акт № 9/190346 надання послуг передачі води свіжштехнічної до договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 35 481,86 грн. з ПДВ за вересень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 9650 від 30.06.2022 на суму 35 481,86 грн. з ПДВ.

Відповідач не належно виконав свої грошові зобов`язання за договором та сплатив лише частково заборгованість за актом № 3/190129 від 31.03.2022 на суму 391 572 грн 63 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 22-0005194 від 16.11.2022 на суму 291 572 грн 63 коп. та інформаційним повідомленням про зарахування коштів № 23-0001123 від 20.04.2023 на суму 100 000 грн 00 коп., таким чином сума основного боргу за передачу води свіжотехнічної складає 722 061 грн 45 коп.

Також, на виконання умов договору між сторонами було підписано акти на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води на загальну суму 171 585 грн 28 коп., а саме: 30.04.2022 Акт № 4/190174 на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води по договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 31 069.27 грн. з ПДВ за квітень 2022 р. та виставлено Виконавцем рахунок-фактуру № 8424 від 30.04.2022 на суму 31 069,27 грн. з ПДВ; 31.05.2022 Акт № 5/190201 на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води по договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 р. (замовлення № ) на суму 34 008,14 грн. з ПДВ за травень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 8582 від 30.05.2022 на суму 34 008,14 грн. з ПДВ; 30.06.2022 Акт № 6/190234 на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води по договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 р. (замовлення № ) на суму 32 005,08 грн. з ПДВ за червень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 8820 від 30.06.2022 на суму 32 005,08 грн. з ПДВ; 31.07.2022 Акт № 7/190274 на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води по договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 40 472,75 грн. з ПДВ за липень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 9062 від 31.07.2022 на суму 40 472.75 грн. з ПДВ; 31.08.2022 Акт № 8/190316 на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води по договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 24 332,74 грн. з ПДВ за серпень 2022 р. та Виконавцем виставлено рахунок-фактуру № 9308 від 31.08.2022 на суму 24 322,74 грн. з ПДВ; 30.09.2022 Акт № 9/190359 на компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води по договору № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 (замовлення № ) на суму 9 697,30 грн. з ПДВ за вересень 2022 р. та Виконавцем, виставлено рахунок-фактуру № 9636 від 30.06.2022 на суму 9 697,30 грн. з ПДВ.

Відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов`язання за договором та не сплатив заборгованість за вказаними актами, таким чином сума основного боргу за послуги з компенсації витрат по рентній платі за спеціальне використання води склала 171 585 грн 28 коп.

Оскільки відповідач свої зобов`язання з погашення заборгованості добровільно не виконав, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом для захисту своїх майнових прав та інтересів.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, заслухавши представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України за загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками, разом з тим, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами тощо, шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також, ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своєю правовою природою Договір № 38983006/3/20/1/581 від 18.12.2019 є договором надання послуг.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийняті на себе зобов`язання виконав належним чином відповідно до умов Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після відкриття провадження у справі здійснив оплати 722 061 грн 45 коп. суми основного боргу за передачу води свіжотехнічної та 171 585 грн 28 коп. основного боргу за компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води.

Враховуючи сплату відповідачем позивачу у справі основного боргу за передачу води свіжо технічної в розмірі 722 061 грн 45 коп. та основного боргу за компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води в розмірі 171 585 грн 28 коп. після відкриття провадження у справі, предмет спору у даній справі щодо стягнення даних сум основного боргу відсутній.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 28 017 грн 05 коп 3 % річних, 164 275 грн 91 коп втрат від інфляції,

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Відповідач підтвердив, що розмір нарахувань 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідає діючому законодавству.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунки 3% та інфляційних витрат виконані вірно, отже стягненню з відповідача підлягає стягненню сума 3 % річних в розмірі 28 017 грн коп. 3 % річних та інфляційні витрати у розмірі 164 275 грн 91 коп.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 255 147 грн 76 коп пені.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.2 Договору, за прострочку оплати фактично наданих Виконавцем послуг по даному договору Замовник зобов`язаний оплатити пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочки. Крім того, Замовник має право стягнути з Виконавця суму прострочених грошових зобов`язань за весь період прострочення, в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України.

Відповідач надав контррозрахунок заявленої до стягнення суми, зазначив, що різниця між розрахунком пені позивача та розрахунком пені відповідача становить: 1 525,54 грн. (255 147,76 грн. - 253 622,22 грн. = 1 525,54 грн. (закінчення шести місяців, від дня коли зобов`язання мало бути виконано, припадає на 5 число місяця (181-184 день нарахування пені), а не 6 число, як це зазначено у розрахунках пені позивача).

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та встановлено, що розрахунок пені виконаний не вірно, оскільки позивачем нараховано пеню більше ніж за 6 місяців, що суперечить частині 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Здійснивши перерахунок кожного періоду, судом встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає задоволенню становить 239 323 грн 19 коп.

В частині стягнення пені в розмірі 15 824 грн 57 коп. слід відмовити.

Суд вважає документально необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності правових підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання вказаного зобов`язання у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Разом із цим, за умовами пунктів 7.1. 7.2 Договору при настанні виняткових погодних умов або стихійних явищ природного характеру (землетруси, повені, урагани, торнадо, буреломи, снігові замети, ожеледиці, град, руйнування внаслідок блискавки, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, пожежі, посухи, зміщення ґрунтів тощо), лих техногенного та антропогенного походження (аварії, вибухи, пожежі, хімічне чи радіаційне забруднення територій тощо), обставин соціального, політичного та міжнародного походження (загроза війни, збройний конфлікт чи серйозна загроза такого конфлікту, ворожі атаки, військові дії, оголошена і неоголошена війна, дії громадського ворога, обурення, акти тероризму, диверсії, піратство, заворушення, вторгненню, революції, повстання, обмеження комендантської години, експропріації, примусові вилучення, демонстрації підприємств, захоплення підприємств або хвилювання, протиправні дії третіх осіб, тривалі перерви у роботі транспорту, епідемії, страйки, бойкоти, блокади, ембарго, закриття морських проток, заборони (обмеження) експорту/імпорту, інші, у т.ч. міжнародні санкції, рішення, акти або дії органів державної влади або місцевого самоврядування тощо), які є надзвичайними, непередбачуваними, невідворотними та непереборними обставинами, наслідком яких є неможливість протягом певного часу частково або повною мірою виконання зобов`язань по справжньому Договором, Сторони звільняються від відповідальності за невиконання тих своїх зобов`язань, виконання яких стало неможливим внаслідок дії форс-мажорних обставин (за винятком зобов`язань, термін виконання яких настав до дати виникнення таких обставин), пропорційні до часу дії форс-мажорних обставин, при ньому, строк виконання всіх зобов`язань за цим Договором збільшується пропорційно до часу, і протягом якого будуть діяти такі обставини. Після припинення дії форс-мажорних обставин, всі перенесені і зобов`язання підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим Договором з урахуванням пропорційності продовження моменту їх виконання на період дії форс-мажорних обставин. Сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана без необґрунтованих затримок повідомити у письмовій формі іншу Сторону про їх настання чи припинення. Факти, викладені у повідомленні про настання форс-мажорних обставин, підлягають підтвердженню Торгово-промислової палатою України, сертифікат якої, після його отримання, але не пізніше 20 календарного дня з дати повідомлення про настання форс-мажорних обставин, також надсилається Стороною, для якої настали форс-мажорні обставини, іншій Стороні.

Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

У свою чергу, надане відповідачем повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини впливають на конкретне зобов`язання.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ідентифікаційний код юридичної особи 38983006) на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ідентифікаційний код юридичної особи 00191230) 239 323 (двісті тридцять дев`ять тисяч триста двадцять три) грн 19 коп пені, 28 017 (двадцять вісім тисяч сімнадцять) грн 05 коп 3 % річних, 164 275 (сто шістдесят чотири тисячі двісті сімдесят п`ять) грн 91 коп втрат від інфляції, 19 878 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 97 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 15 824 грн 57 коп. пені відмовити.

Закрити провадження в частині стягнення 722 061 грн 45 коп суми основного боргу за передачу води свіжотехнічної.

Закрити провадження в частині стягнення 171 585 грн 28 коп суми основного боргу за компенсацію витрат по рентній платі за спеціальне використання води .

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2023.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.