РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.10.2023Справа № 910/10952/23

За позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

до фізичної особи-підприємця Будагова Джаліла

про стягнення 157 072, 86 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Будагова Джаліла (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 157 072, 86 грн, з яких: 113 880, 42 грн заборгованість за тілом кредиту, 26 667,20 грн заборгованість за процентами та 16 525,24 грн заборгованість за винагородою.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 554, 610-612, 625, 627, 806 ЦК України та ст. 4, 27, 162 ГПК України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за кредитним договором № 20.45. від 01.03.2021, в частині повного та своєчасного повернення кредитних коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/10952/23, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 17.07.2023 був повернутий з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11, 17 Правил).

Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 992 Правил).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 19.12.2022 у справі № 910/1730/22).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/10952/23 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2021 між відповідачем (надалі - позичальник) та позивачем (надалі - банк) був укладений кредитний договір № 20.45. (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, банк за умови наявності вільних коштів, зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді згідно з п. А1. цього договору, з лімітом на та цілі, зазначені у п. А2. цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Строковий кредит (надалі - кредит) надається у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

Відповідно до пункту 1.3 договору, усі істотні умови кредитування наведені у розділі А цього Договору - «Істотні умови кредитування».

Згідно із п. А1.-А3. істотних умов кредитування договору, вид кредиту - строковий кредит. Ліміт договору - 150 000, 00 грн на фінансування поточної діяльності. Термін повернення кредиту - 29.02.2024. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток № 1 до цього договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

В п. А3. договору також вказано, що згідно зі статтями 212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 29.02.2024.

Пунктом А6. встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.

Відповідно до п. А10. договору, позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79 % від суми зазначеного у пункті А2. цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Згідно із п. А11. позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,000001 % від суми встановленого у пункті А2. цього договору ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Додатком № 1 до договору сторони погодили графік погашення кредиту (ануїтетними платежами у період з 01.04.2021 по 29.02.2024).

Пунктами 2.2.2., 2.2.3., 2.2.5. договору передбачено, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3. цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2., 2.2.14., 2.3.2. цього договору; сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5., 4.4., 4.5., 4.6., 4.13. цього договору.

Згідно із 4.1. договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2., 2.2.3., 2.2.14., 2.3.2., 2.4.1. цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А6. цього договору.

Відповідно до п. 4.3., сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 4.1., 4.2. цього договору, здійснюється відповідно до п. А8. договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.

Пунктами 4.5., 4.6. договору встановлено, що позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п. А10. договору. Позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п. А11. цього договору.

Згідно із п. 6.1.-6.3. договору, цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами. Цей договір у частині п. 4.4. набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором. Цей договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим Договором порядку.

Судом встановлено, що на виконання умов договору банк надав відповідачу погоджену сторонами суму кредитних коштів у розмірі 150 000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру № TR.16961022.249785.70198 від 01.03.2021 на суму 150 000, 00 грн, із призначенням платежу: «Видача кредиту згідно договору № 20.45. від 01/03/2021».

Графіком платежів (додаток № 1 до договору) за період з 01.04.2021 по 29.02.2024 сторони погодили, що відповідач повинен був щомісяця, починаючи з 01.04.2021, в терміни, зазначені в графіку, повертати частину кредиту та сплачувати комісійно проценти за відповідний розрахунковий період в загальній сумі по 6 854,22 грн щомісячно до 29.02.2024 включно.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що всупереч положенням наведеного вище договору та графіку погашення кредиту (додаток № 1 до цього договору) відповідач взяті на себе за цим договором обов`язки по поверненню кредиту та сплаті процентів і винагороди виконував неналежним чином, припинивши з березня 2022 року сплачувати кредитні платежі, що підтверджується випискою з банку про рух коштів за період з 01.03.2021 по 03.05.2023.

За змістом пункту 2.3.2. договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, банк на свій розсуд має право, зокрема, змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому, згідно зі статтями 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.

Як убачається з матеріалів справи у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів за договором № 20.45. від 01.03.2021 в розмірі 113 880, 42 грн, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості станом на 30.04.2023.

14.04.2023 позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення-вимогу від 11.04.2023 про сплату заборгованості по кредиту за договором. Надсилання позивачем вказаного листа-повідомлення на адресу позичальника підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списку згрупованих відправлень, фіскального чеку від 14.04.2023 та опису вкладення у відповідний цінний лист.

Відповіді на вказане повідомлення-вимогу матеріали справи не містять.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором № 20.45. від 01.03.2021, з огляду на що, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту, яка станом на 30.04.2023 склала 113 880, 42 грн, заборгованість по відсоткам у розмірі 26 667,20 грн та заборгованість за винагородою 16 525,24 грн нарахованих за період з 01.03.2021 по 30.04.2023

Відповідно до частини 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За умовами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору та суттєвим порушенням його умов, 14.04.2023 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 11.04.2023 щодо дострокового повернення кредиту за договором. Проте така вимога позивача виконана відповідачем не була.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору № 20.45. від 01.03.2021 позивачем надавались відповідачу кредитні кошти в межах встановленого ліміту в розмірі 150 000, 00 грн, що підтверджується, зокрема наявним у матеріалах справи меморіальним ордером № TR.16961022.249785.70198 від 01.03.2021.

Проте, в порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою особового рахунку відповідача з 01.03.2021 по 03.05.2023.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач скористався кредитними коштами, однак, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, за вказаним договором та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України суму кредиту повернув не в повному обсязі, внаслідок чого за ним обліковується 113 880, 42 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Доказів погашення зазначеної суми матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 113 880, 42 грн та задоволення позову в цій частині.

Частиною 1 ст.1048 Цивільного кодексу України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 26 667, 20 грн та заборгованості за винагородою у розмірі 16 525, 24 грн, суд зазначає таке.

Як вказувалось вище, згідно п. А3. договору, строк повернення кредиту за цим договором до 29.02.2024 та здійснюється за визначеним у договорі графіком.

Проценти за користування позикою сплачуються в розмірі 20,90%, відповідно до п. А6., А8., А9., А10., А11. договору.

У п. А1., А2. договору вказано, що банк надає позичальнику кредит (встановлення кредитного ліміту) в розмірі 150 000,00 грн до 29.02.2024 зі сплатою процентів у розмірі 20,90% щорічно.

Відповідно до п.А8. договору, нарахування процентів здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому, день видачи та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360».

Згідно із п. А10. договору, позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79 % від суми зазначеного у п. А2. цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Графіком платежів (додаток № 1 до договору) було погоджено вартість щомісячної комісії та процентів. Однак, як убачається з матеріалів справи, відповідачем порушено графік сплати вказаних у ньому сум та з 01.03.2022 відповідач перестав сплачувати позивачу будь-які платежі за договором.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості відповідача по процентам та винагороді за користування кредитом в період з 01.03.2021 по 30.04.2023, суд дійшов висновку про те, що вказані розрахунки є арифметично вірними, відповідають умовам договору і тому підлягають стягненню з відповідача, а саме заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 26 667, 20 грн та заборгованість по винагороді в розмірі 16 525, 24 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 113 880, 42 грн заборгованості за тілом кредиту, 26 667,20 грн заборгованості за процентами та 16 525,24 грн заборгованості за винагородою.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Будагова Джаліла ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11, ідентифікаційний код 14360080) 113 880 (сто тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн 42 коп. заборгованості за тілом кредиту, 26 667 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят сім) грн 20 коп. заборгованості за процентами, 16 525 (шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн 24 коп. заборгованості за винагородою та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань