РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2023Справа № 910/11765/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиплатою відповідачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7424479.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11765/23. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

14.08.2023 представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без руху та відзив на позовну заяву, у якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що ДТП сталась 04.07.2016, в той час як із заявою про виплату страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування за шкоду, завдану транспортному засобу марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_2 до ПАТ «СК «УСГ» станом на 09.08.2023 не звертались, а тому потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування пропустила встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк, в зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають, що узгоджується із позицією Верховного Суду у постановах № 542/1526/15-ц від 28.11.2018, № 336/7752/16-ц та постановою Великої Палати Верховного Суду № 753/5293/16 від 03.10.2018, згідно якої, зазначений у п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому пропуск зазначеного строку потерпілою особою є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також, відповідач зазначає, що в м матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження розміру заподіяної шкоди.

Позивач правом на подання відповіді на відзив, у встановлений судом строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2016 року на 208 км автодороги Київ-Чоп поблизу с. Броники Новоград-Волинського району Житомирської області відбулося зіткнення вантажного автомобіля Iveco Eurorider, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , та автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 липня 2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Iveco Eurorider, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер, а водій автомобіля ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до реєстраційних даних транспортного засобу серії ЗХ № 024225 від 23 вересня 2011 року автомобіль марки ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), д.н.з. НОМЕР_2 , належить військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого 01 березня 2016 року центром № 4642, автомобіль Iveco Eurorider, д.н.з. НОМЕР_3 , належить ОСОБА_1 .

Відповідно до договору позички транспортного засобу від 16 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 передав у безоплатне користування транспортний засіб, а саме: автомобіль марки Iveco Eurorider, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 .

Згідно з Висновком експерта № 3212 від 31 травня 2018 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пересувної майстерні МТО-АТ-М1 (виріб 4927) на шасі автомобіля ЗІЛ-131 з КУНГ КМ131, 1986 року виготовлення, військовий реєстраційний № НОМЕР_5 (майстерня № НОМЕР_6 , кузов-фургон/ НОМЕР_7 , шасі № НОМЕР_8 , двигун № НОМЕР_9 ), внаслідок його аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 04 липня 2016 року, визначається у розмірі ринкової вартості цієї майстерні по її стану на момент пошкодження в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка в цінах на кінець травня 2018 року складає 153 331 грн.

В грудні 2016 року Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 08квітня 2021 року у справі № 457/18/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від30.11.2021, у задоволенні позову відмовлено.

10.08.2022 Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є позивач-1: Міністерство оборони України та позивач-2: Військова частина НОМЕР_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 153 331 грн.

Ухвалою суду від 04.10.2022 у справі № 914/1850/22 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», одночасно виключивши його з числа третіх осіб у справі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору; прийнято до розгляду заяву Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про зміну предмета позову, в якій прокурор просив стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 53 331,00 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2022 у справі №914/1850/22, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2023, позовні вимоги Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є: позивач-1: Міністерство оборони України, позивач-2: Військова частина НОМЕР_1 до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , з урахуванням заяви про зміну предмета позову, задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь держави, в особі Військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 53 331,00 грн. та 2 481,00 грн. судового збору. Відмовлено у задоволенні заяви про зміну предмета позову від 22.09.2022 №1721ВИХ-22 в частині позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави, в особі Військової частини НОМЕР_1 страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн. У задоволенні позову Заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є: позивач-1: Міністерство оборони України, позивач-2: Військова частина НОМЕР_10 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Трускавецький міський суд Львівської області встановив, що водій, дії якого не відповідали технічним вимогам Правил дорожнього руху України у дорожній обстановці під час дорожньо-транспортної пригоди, згідно з відомостями його трудової книжки, був прийнятий відповідачем-1 на роботу з 01 вересня 2012 року водієм автотранспортником. Цей водій на момент дорожньо-транспортної пригоди був відряджений на 5 днів з вантажними перевезеннями до м. Борислав, м. Київ, м. Харків та м. Краматорськ на підставі наказу № 3 від 01 липня 2016 року. Тобто, шкода завдана майну позивача-2 працівником відповідача-1 (водієм) під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора в інтересах позивачів, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, яка за своєю правовою природою в частині позовних вимог до відповідача-1 є заявою про зменшення позовних вимог, підлягають задоволенню повністю. Стягненню з відповідача-1 на користь позивача-2 підлягають 53 331,00 грн. майнової шкоди. Водночас, підстави для стягнення з відповідача-2 решти 100 000,00 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відсутні. Наявні у матеріалах справи докази спростовують той факт, що відповідач-2 є особою, яка в силу приписів ст.ст. 1172 та 1187 ЦК України зобов`язана відшкодовувати позивачам майнову шкоду, заподіяну працівником відповідача-1 (водієм) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.07.2016. Також, суд дійшов висновку, що заяви відповідача-1 про застосування судом позовної давності (ст. 267 ЦК України) необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За визначенням ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Iveco» д.н.з. НОМЕР_3 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УСГ», згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7424479.

Водночас, ані позивачі, ані прокурор попередньо не звертався до страховика винної у ДТП особи (ПрАТ «СК «УСГ») із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 , звернувся безпосередньо до суду.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що у постанові від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав таке.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

При цьому для здійснення страхового відшкодування у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії суб`єктів таких правовідносин, зокрема потерпілого (іншої особи, яка має право на отримання відшкодування) та страховика.

У п. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.

До числа юридично значимих дій потерпілого (іншої особи, яка має відповідне право), необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування.

Касаційний суд відзначив, що подання відповідної заяви як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 підтримала власний правовий висновок (викладений у постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к) щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Вказане свідчить про сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо визначення порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також судового тлумачення норм Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема щодо відсутності обов`язку звернення потерпілого із відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

А тому відступати від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) у межах справи № 910/6013/20 підстав не вбачається.

На переконання Касаційного господарського суду, підставою вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду є твердження того, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

Як вбачається з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки ЗІЛ-131 (МТО-АТ-М1), реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася 04.07.2016.

Тож, позивач, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом №АЕ/7424479, повинен був у строк до 04.07.2017 подати страховику за вказаним полісом - Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «УСГ» заяву на виплату страхового відшкодування, або ж у той же строк звернутись до суду з позовом.

Натомість, лише 20.07.2023 Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., тобто поза межами однорічного строку, а відтак доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення страхового відшкодування визнаються судом обґрунтованими, в зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 03.10.2023

Суддя О.А. Грєхова