ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.09.2023р. Справа №905/210/21 (905/546/23)

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

секретар судового засідання Пелих Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , м.Покровськ, Донецька область,

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська", м. Київ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська" арбітражного керуючого Козловької Діани Валеріївни,

про стягнення 318849,93 грн.,

в межах справи за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглекон",

до боржника Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська" (),

про визнання боржника банкрутом,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

третя особа Козловська Д.В. (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду від 22.02.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Козловську Діану Валеріївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №484 від 15.03.2013).

В межах даної справи про банкрутство до господарського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , м.Покровськ, Донецька область, до відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська", про стягнення 318849,93 грн., з яких: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 228995,00 грн.; компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 89854,34 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/210/21 (905/456/23) за правилами загального позовного провадження в межах справи №905/210/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська"; підготовче засідання призначено на 02.06.2023; залучено розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська" арбітражного керуючого Козловську Діану Валеріївну до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 18.08.2023 закрито підготовче провадження у справі №905/210/21(905/546/23), призначено розгляд справи по суті.

В заяві від 21.06.2023 ОСОБА_1 просив суд розглянути справу без участі позивача.

Позиції учасників процесу.

Звернення з даним позовом позивач обґрунтовує тим, що в день звільнення позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі, що є підставою для нарахування і стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсація втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Вказує, що в день звільнення 30.09.2020 позивачу не була виплачена сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 200121,02 грн., а розрахунок із позивачем фактично відповідач здійснив 08.02.2023.

У зв`язку із допущенням затримки виплати заробітної плати на підставі 117 КЗпП України позивач нарахував до стягнення середній заробіток за період з жовтня 2020 по вересень 2021 в сумі 228955,00 грн., та на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» нараховано до стягнення суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з жовтня 2020 по січень 2023 в розмірі 89854,34 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення середнього заробітку відповідач зазначає, що станом на час здійснення із позивачем розрахунку та пред`явлення даного позову, стаття 117 КЗпП України діяла у редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, та передбачала, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Разом з цим, на думку відповідача, позивач пропустив строк для звернення до суду, встановлений ч.1 ст. 233 КЗпП України, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався про порушене право. Боржник вважає, що з 20.07.2022 р. (наступного дня після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022) почав відраховуватися встановлений ст. 233 КЗпП України строк для звернення до суду із позовною заявою про примусове стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, якій закінчився 20.10.2022.

Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідач зазначив, що оскільки заборгованість по заробітній платі у сумі 200121,02 грн. була стягнута з відповідача на користь ОСОБА_1 рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.11.2020 у справі №226/2500/20, то такі кошти не є заробітною платою у розумінні Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», і тому не має застосовуватися компенсація за втрати частини доходів.

Третя особа в письмових поясненнях просила позовну заяву задовольнити частково, а саме 114497,50 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2019 по 31.03.2020; 89854,34 грн. - компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У відповіді на відзив позивач вказує, що відповідач, посилаючись на зміну ст. 117 КЗпП України Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 р., обмежує строк нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку 6 місяцями. Така позиція відповідача щодо зворотної дії в часі ст. 117 КЗпП України суперечить положенням ст. 58 Конституції України. Також, оскільки затримуючи виплату заробітної плати відповідач продовжував порушувати права позивача до 08.02.2023, то перебіг тримісячного строку для звернення до суду починається саме з дати фактичного розрахунку з позивачем, що узгоджується із правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду України у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд задовольнив вимоги позивача з наведених нижче підстав.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин.

З 19.08.1988 по 30.09.2020 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» на посадах юрисконсульта, заступника директора з правових питань, директора з правових питань, табельний № 35.

30 вересня 2020 позивача було звільнено, припинивши із ним трудові відносини на підставі ч. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.11.2020 у справі №226/2500/20 задоволено позовні вимоги Позивача до Відповідача та вирішено стягнути заробітну плату в сумі 200121,02 грн. за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року.

В силу ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доказів скасування Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.11.2020 у справі № 226/2500/20 в ході розгляду справи про банкрутство Боржника не було надано.

Відповідач здійснив оплату заборгованості із заробітної плати позивачу 08.02.2022 в підтвердження чого суду надана копія виписки АТ КБ «Приватбанк» з рахунку позивача за період з 08.02.2022 по 08.02.2022.

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно пункту 8 частини першої ст. 20 Господарського процесуального кодекс України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до абзаців першого-третього частини другої ст. 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, пред`явлені до боржника, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство має розглядатися у межах цієї справи у порядку господарського судочинства (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №199/8174/20).

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з жовтня 2020 по вересень 2021 в сумі 228955,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно частини першої ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (в редакції, чинній на момент звільнення Позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення Позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно частини першої ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення Позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до підпункту «л» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), в редакції, чинній на момент звільнення Позивача, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абзацу третього пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно довідки ПрАТ «ЦЗФ «Мирноградська» № 423 від 30.09.2020р. середньоденний заробіток позивача, розрахований згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 915,98 грн.

Оскільки, в день звільнення позивачу не було виплачено всі суми, належні йому від підприємства, то, як зазначає позивач, з відповідача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати затримки розрахунку (01.10.2020) по дату фактичного розрахунку (08.02.2023).

Разом з цим, позивач, зазначив про співмірність та розумність вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні тільки за 12 місяців, а саме з жовтня 2020 по вересень 2021 в сумі 228995,00 грн. (915,98 грн. х 250 робочих днів).

Відповідач не погоджується із нарахованою позивачем сумою середнього заробітку, вказуючи, що станом на час здійснення із позивачем розрахунку та пред`явлення даного позову діяла нова редакція ст.117 КЗпП України згідно Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022 р., згідно якої строк нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку обмежений 6 місяцями.

Суд відхиляє доводи відповідача, щодо ретроспективного застосування до правовідносин нової редакції статті 117 КЗпПУ, якою обмежено строк нарахування до 6 місяців (Законом України від 01.07.2022 року), оскільки це суперечить положенням ст. 58 Конституції України, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Також, безпідставним є твердження відповідача щодо пропуску встановленого ст. 233 КЗпПУ строку для звернення до суду, оскільки перебіг тримісячного строку для звернення до суду починається саме з дати фактичного розрахунку з позивачем 08.02.2023.

Суд зауважує на необґрунтованість твердження відповідача, що кошти, які були стягнуті за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.11.2020 у справі №226/2500/20 не є заробітною платою, і до таких коштів не має застосовуватися компенсація за втрати частини доходів, оскілки такі висновки суперечать положенням Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Щодо стягненнясуми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 89854,34 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої ст. 115 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення Позивача), частин першої та другої ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ) підприємства,

установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до частини першої ст. 2 Закон України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно абзацу п`ятого частини другої ст. 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ПІ під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, це заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. З Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно ст. 4 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до абзацу другого ст. 6 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-Ш компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядку №159) компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції") у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Згідно пункту 5 Порядку №159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 6 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян.

У зв`язку з тим, що заборгованість із заробітної плати за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року була погашена у лютому 2023 позивачу має бути виплачена компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з жовтня 2020 по січень 2023 (приріст індексу споживчих цін складає 44,9 %) у розмірі 89854,34 грн. (200121,02грн.*44,9%).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 89854,34 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з жовтня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 228995,00 грн., з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська" арбітражного керуючого Козловької Діани Валеріївни, про стягнення 318849,93 грн., задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика Мирноградська» (01001, місто Київ, вул. Прорізна, будинок 12А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 318849,34 грн., з яких: компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з жовтня 2020 по січень 2023 у розмірі 89854,34 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з жовтня 2020 по вересень 2021 у розмірі 228995,00 грн., з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України; суму понесених судових витрат у розмірі 6282,28 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 15.09.2023 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.09.2023.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз