ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 Справа № 917/560/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018"

про стягнення 41 437 193, 83 грн

за участю представника позивача - Григор`євої Н. В.;

від відповідача - не з`явився

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" про стягнення 41 437 193,83 грн, у тому числі: 24 702 838,75 грн - основного боргу за договором поставки № УП19-0003 від 01.11.2019, 2 703 304,22 грн - пені, 11 637 884,20 грн - інфляційних втрат, 2 393 166,66 грн 3 % річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі розрахувався за нафтопродукти, поставлені відповідачу на умовах договору поставки № УП19-0003 від 01.11.2019

Відповідач у відзиві (вхід. № 6316 від 18.05.2023; а.с. 75-79) проти позову заперечує з таких підстав:

- при здійсненні операцій з постачання нафтопродуктів, які є предметом поставки по договору № УП19-0003 від 01.11.2019, позивач як постачальник товарів зобов`язаний був надати відповідачу зареєстровані у встановленому порядку податкові накладні;

- всупереч вимогам Податкового кодексу України відповідач не зареєстрував у встановленому порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені при здійсненні операцій з постачання товарів, та не надав їх відповідачу (покупцю);

- 11.12.2019 податковим органом були прийняті рішення про відмову в реєстрації податкових накладних позивача у зв`язку з ненаданням платником податків копій первинних документів;

- вказані обставини свідчать про те, що відбулося прострочення кредитора, внаслідок чого позивач не міг виконати свій обов`язок щодо оплати товару, тому на підставі ст. 613 ЦК України виконання зобов`язання з оплати товару було відстрочене на час прострочення кредитора, тобто обов`язок з оплати товару у відповідача не виник;

- у акті звірки розрахунків сторони погодили лише розмір оплати, а не строки її внесення;

- оскільки строк виконання зобов`язань з оплати товару не настав, тому відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних;

- до позовної заяви додано копію акту від 08.11.2019, який не підписаний відповідачем, тобто складений з порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 7179 від 07.06.2023; а.с. 142-144) заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві на позов та посилається на те, що:

- факт подачі податкових накладних підтверджується наданими копіями квитанцій про реєстрацію податкових накладних та копіями рішень про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку корегування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- відмова в реєстрації податкових накладних жодним чином не залежала від дій ТОВ «Укрнафта-Постач», що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/2313/20 від 26.01.2021, яким суд визнав протиправними та скасував рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку корегування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, та зобов`язав ДПС України зареєструвати податкові накладні, подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-Постач»;

- надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних поділені на 9 періодів відповідно до актів приймання-передачі, за якими у відповідача виникає зобов`язання здійснити оплату за отриманий товар з відповідної дати поставки.

Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності (від 06.07.2023 № 57; а.с. 181-184, 191-194), в якій зазначає, що позивач звернувся із цим позовом з пропуском строку позовної давності. Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на те, що:

- позивач у позові заявляє до стягнення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 02.12.2019 по 10.06.2020,

- строк позовної давності спливає через рік від дня, за який позивачем нараховано санкцію (тобто 10.06.2021),

- позивач звернувся до суду з позовною заявою від 16.03.2023, тобто після сплину строку позовної давності, тому просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

Інші заяви по суті спору сторони суду не надали.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с. 56-57).

Ухвалою від 14.04.2023 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с. 61). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с. 63-64).

Ухвалою від 28.04.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/560/23, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче засідання та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи (а.с. 69).

Ухвалою від 25.05.2023 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання (а.с. 136).

Ухвалою від 19.09.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.206-208).

Про час і місце розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 21.09.2023 про вручення відповідачу ухвали від 19.09.2023 (а.с. 209), довідкою від 20.09.2023 про доставку ухвали від 19.09.2023 на офіційну електронну адресу відповідача (а.с. 211), довідкою від 20.09.2023 про доставку ухвали від 19.09.2023 на електронні адреси позивача, зазначені ним в заявах по справі (а.с. 210).

За клопотаннями позивача від 19.09.2023 та від 10.10.2023 його представник приймав участь у судовому засіданні 10.10.2023 в режимі відеоконференції.

Відповідач подав до суду клопотання від 04.10.2023 про участь у судовому засіданні 10.10.2023 в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 06.10.2023 суд задовольнив вказане клопотання відповідача та призначив проведення судового засідання 10.10.2023 о 14:10 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" Пшеничного О. Л.

Відповідач подав до суду клопотання від 10.10.2023 про відкладення розгляду справи, оскільки в цей день відбудеться поховання близького знайомого представника відповідача.

Суд з повагою ставиться до вказаних відповідачем обставин, проте клопотання відповідача суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Ухвалою від 19.09.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Суд не визнавав явку представників сторін у судове засідання 10.10.2023 обов`язковою.

Неявка відповідача не перешкоджає проведенню даного судового засідання.

Суд вважає, що відповідачу під час підготовчого провадження було надано достатньо часу для сформування своєї правової позиції та підготовки відповідних юридичних документів. У відзиві та заяві про застосування позовної давності відповідач навів обґрунтування своєї правової позиції по справі та надав відповідні докази.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України ).

За таких обставин, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд відхиляє.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 10.10.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-Постач» (далі - постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оіл-Трейд 2018» (далі покупець, відповідач) був укладений договір поставки нафтопродуктів № УП19-0003 від 01.11.2019 (далі - Договір поставки, а.с. 9-10), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю нафтопродукти (далі - Товар), а Покупець зобов`язується їх прийняти і оплатити в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими Сторонами в Додаткових угодах до даного Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору поставки передача Товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних Сторонами. Зобов`язання Постачальника по поставці Товару вважаються виконаними, право власності на Товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі нафтопродуктів.

В п. п. 4.1 Договору поставки вказано, що ціна товару вказується у відповідних додаткових угодах до цього договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки оплата Товару може бути здійснена Покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки Товару. В останньому випадку, оплата повинна буди здійснена Покупцем у строк, не пізніше 30-ти календарних днів від дати передачі Товару. Оплата Товару може здійснюватися частинами. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, який вказаний в Договорі. Оплата Товару, що постачається, здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника із зазначенням в платіжному документі номера і дати цього договору.

Згідно з п. 5.2 Договору поставки у разі порушення строків здійснення платежів за цим Договором, Покупець сплачує Постачальнику, на вимогу останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Пункт 7.1 Договору поставки визначає строк дії Договору: з моменту підписання Сторонами по 31 грудня 2019, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.

До зазначеного вище Договору поставки були укладені додаткові угоди, якими визначався асортимент, кількість, ціна та строк поставлених нафтопродуктів, а саме:

- додаткова угода № УП-02 від 01.11.2019 (а.с. 11);

- додаткова угода № УП-02 від 02.11.2019 (а.с. 12);

- додаткова угода № УП-03 від 03.11.2019 (а.с. 13);

- додаткова угода № УП-03 від 04.11.2019 (а.с. 14);

- додаткова угода № УП-02 від 05.11.2019 (а.с. 15);

- додаткова угода № УП-02 від 06.11.2019 (а.с. 16);

- додаткова угода № УП-02 від 07.11.2019 (а.с. 17);

- додаткова угода № УП-02 від 08.11.2019 (а.с. 18)

- додаткова угода № УП-01 від 09.11.2019 (а.с. 19).

Як свідчать надані докази, в межах дії Договору поставки Постачальник поставив Покупцю нафтопродукти:

- на підставі Акту приймання передачі № УП-02 від 01.11.2019 кількістю 418,843 тон на загальну суму 10 407 961,62 грн, у т.ч. ПДВ 1 734 660,27 грн (а.с. 20);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-02 від 02.11.2019 кількістю 25,615 тон на загальну суму 640 579,92 грн, у т.ч. ПДВ 106 763,32 грн (а.с. 21);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-03 від 03.11.2019 кількістю 10,170 тон на загальну суму 253 233,00 грн, у т.ч. ПДВ 42 205,50 грн (а.с. 22);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-03 від 04.11.2019 кількістю 31,913 тон на загальну суму 819 525,84 грн, у т.ч. ПДВ 136 587,64 грн (а.с. 23);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-02 від 05.11.2019 кількістю 95,624 тон на загальну суму 2 358 087,84 грн, у т.ч. ПДВ 393 014,64 грн (а.с. 24);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-2 від 06.11.2019 кількістю 59,951 тон на загальну суму 1 477 478,64 грн, у т.ч. ПДВ 246 246,44 грн (а.с. 25);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-02 від 07.11.2019 кількістю 369,528 тон на загальну суму 8 979 530,40 грн, у т.ч. ПДВ 1 496 588,40 грн (а.с. 26);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-02 від 08.11.2019 кількістю 152,558 тон на загальну суму 3 716 312,88 грн, у т.ч. ПДВ 619 385,48 грн (а.с. 27);

- на підставі Акту приймання передачі № УП-01 від 09.11.2019 кількістю 28,807 тон на загальну суму 785 055,38 грн, у т.ч. ПДВ 130 842,56 грн (а.с. 28).

Відповідно до зазначених актів приймання-передачі ТОВ «Укрнафта-Постач» було поставлено відповідачу товару на загальну суму 29 437 765,52 (двадцять дев`ять мільйонів чотириста тридцять сім тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн 52 коп.

Вказані акти приймання передачі (крім акта від 08.11.2019) підписані обома сторонами та посвідчені їх печатками. В актах вказано, що сторони не мають претензій одна до одної по кількості та якості товару. Акт від 08.11.2023 підписаний позивачем та посвідчений його печаткою і не підписаний відповідачем, проте посвідчений його печаткою.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 4 734 926 (чотири мільйони сімсот тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять шість) грн 77 коп. це підтверджується платіжними інструкціями № 124 від 29.11.2019, № 132 від 04.12.2019, № 133 від 04.12.2019, № 134 від 04.12.2019, № 138 від 05.12.2019 (а.с.80-84).

Отже, загальна сума заборгованості Відповідача становить 24 702 838,75 грн 75 коп.

Зазначений вище розмір заборгованості Відповідача, підтверджується двостороннім актом звірки розрахунків від 01.10.2020 (а.с. 29), актом звірки розрахунків від 02.11.2022 (а.с. 30).

Позивач звертався до відповідача із претензією від 15.12.2022 (а.с. 45-48) та вимогою від 16.01.2023 (а.с. 49-53) про сплату заборгованості, яка виникла в результаті невиконання відповідачем умов Договору поставки, які залишені відповідачем без реагування.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

За ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України і ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, відповідача заборгованість в сумі 24 702 838,75 грн 75 коп. позивачу не сплатив.

Заперечення відповідача проти позову суд відхиляє з огляду на таке.

Так, відповідач у відзиві вказує, що до позовної заяви додано копію акту від 08.11.2019, який не підписаний відповідачем, тобто складений з порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому цей акт не може підтверджувати обставини, ня яких гуртуються позовні вимоги.

Суд зазначає, що у додатковій угоді № УП-02 від 08.11.2019 (а.с. 18) сторони узгодили, що Постачальник зобов`язується поставити на умовах EXW (резервуари ПАТ «Одесанафтопродукт», м. Одеса, вул. Вапняна, 54), а Покупець прийняти до 30.11.2019 паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 Код УКТ ЗЕД (ДСТУ 7688:2015) в кількості 152,558 т на загальну суму 3 716 312,88 грн, у т.ч. ПДВ 619 385,48 грн.

В акті приймання-передачі № УП-02 від 08.11.2019 (а.с. 27) сторони зазначили, що згідно з умовами Договору поставки нафтопродуктів № УП19-0003 від 01.11.2019 Постачальник передав, а Покупець прийняв протягом періоду 01.11.19-08.11.19 на умовах EXW (резервуари ПАТ «Одесанафтопродукт», м. Одеса, вул. Вапняна, 54) паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 Код УКТ ЗЕД (ДСТУ 7688:2015) в кількості 152,558 т на загальну суму 3 716 312,88 грн, у т.ч. ПДВ 619 385,48 грн.

За ст. 1, ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (в редакції, що діяла на час складення акту від 01.11.2019), передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Акт № УП-02 від 08.11.2019 містить такі обов`язкові реквізити як дату його складання; назву підприємства, від імені якого складено документ і якому здійснюється поставка за цим актом; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис уповноваженої особи позивача та посвідчений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018".

Відповідно до ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

У постанові від 05.03.2019 № 910/1389/18 Верховний Суд вказав, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо.

У акті звірки від 01.10.2020 (а.с. 29) позивач та відповідач підтвердили поставку відповідачу нафтопродуктів 08.11.2019 на суму 3 716 312,88 грн, а також підтвердили заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 24 702 838,75 грн, яка заявлена у позові.

Цей акт звірки підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" Островським В. М. та посвідчений печаткою цього товариства.

У акті звірки від 02.11.2022 (а.с. 30) позивачем та відповідачем підтверджена заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 24 702 838,75 грн, яка заявлена у позові. Цей акт звірки підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" Островським В. М. та посвідчений печаткою цього товариства.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування відповідач, заперечуючи позовні вимоги, повинен довести вказані ним обставини.

Натомість суд встановив, що зазначені акти звірки містять печатки відповідача, підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" Островським В. М.

Відповідних до інформації з Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" є Островським В. М., який може вчиняти дії від імені цього Товариства без довіреності, при цьому у Реєстрі не зазначено про наявність обмеження повноважень керівника.

У ч. 4 ст. 165 ГПК України вказано, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач у відзиві не заперечує факту передачі йому нафтопродуктів від позивача за актом № УП-02 від 08.11.2019. Також відповідач не посилається на те, що він не отримував вказані нафтопродукти.

Заперечення відповідача гуртуються лише на невідповідності оформлення вказаного акту вимогам законодавства.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 74 ГПК).

У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У ч. 2 ст. 86 ГПК України вказано, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Жодних доказів в підтвердження відсутності поставки за вказаним актом приймання-передачі нафтопродуктів від 08.11.2019 відповідач суду не надав, на існування таких доказів у відзиві не посилався.

Натомість у акті звірки директор відповідача підтвердив поставку товару 08.11.2019 на суму 3 716 312,88 грн, щодо якої складено акт № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 08.11.2019

Позивач направляв відповідачу претензію від 15.12.2022 (а.с. 45-48) та вимогу від 16.01.2023 (а.с. 49-52), в яких повідомляв про поставку нафтопродуктів та заборгованість за ними, зокрема і за актом № УП-02 від 08.11.2019 приймання-передачі нафтопродуктів на суму 3 716 312,88 грн.

Відповідач не надав суду доказів того, що він направляв позивачу будь-які зауваження щодо вказаної поставки від 08.11.2019 та не заперечував факту отримання нафтопродуктів за цим актом.

При цьому суд враховує, що відповідач у відзиві також не заперечує передання йому нафтопродуктів за актом від 08.11.2019.

Факт визнання відповідачем поставки на суму 3 716 312,88 грн підтверджується підписанням директором відповідача та посвідченням печаткою відповідача актом звірки від 01.10.2020 (а.с. 29).

Таким чином, наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, у їх сукупності є більш вірогідними, а доказів на її спростування відповідач суду не надав.

Щодо заперечень відповідача проти позову з підстав неподання та нереєстрації позивачем податкових накладних за вказаними поставками та врахування обставин прострочення кредитора, суд зазначає наступне.

Стаття 212 ЦК України визначає можливість укладення правочинів, щодо яких правові наслідки пов`язуються з настанням певної обставини.

1. Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

2. Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

3. Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

4. Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

5. Законом можуть встановлюватися особливості вчинення та виконання окремих правочинів, за якими настання, зміна або припинення прав та обов`язків обумовлені настанням відкладальних чи скасувальних обставин.

У ст. 692 ЦК України вказано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 4.2 Договору вказано, що оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк не пізніше 30-ти календарних днів від дати передачі товару.

Інших умов щодо оплати товару умови договору не містять. Зокрема, у договорі відсутні умови щодо оплати товару після передачі чи реєстрації податкових накладних продавцем.

Отже, у договорі не передбачено, що оплата товару обумовлена настанням відкладальних чи скасувальних обставин.

У ч.1 та ч. 2 ст. 613 ЦК України вказано, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

У Договорі строк оплати товару не ставиться у залежність від видачі та реєстрації податкових накладних. Також у договорі відсутні умови щодо наслідків несвоєчасної реєстрації продавцем податкових накладних.

Зазначені відповідачем у відзиві положення статті 198 та 201 Податкового кодексу України стосуються формування податкового кредиту та реєстрації податкових накладних, проте не містять положень щодо зміни строків оплати за отриманий товар у разі не реєстрації податкових накладних.

За змістом ст. 692 Цивільного кодексу України та пункту 4.2 договору несвоєчасна реєстрація податкових накладних, складених за спірними операціями поставки, не змінює строк виконання грошового зобов`язання з оплати товару, який обраховується «від дати передачі товару», а не від дати реєстрації вказаних податкових накладних.

Ненадання податкових накладних чи їх несвоєчасна реєстрація не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Відповідач у відзиві прохає врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 338/75/16-ц, постанові КЦС ВС від 26 червня 2019 року у справі № 607/4386/15-ц, у правових позиціях Верховного Суду України у постанові від 19.04.2017 у справі № 6-546цс17, від 06.04.2016 у справі № 6-2387цс15.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 338/75/16-ц вказав, що згідно із підпунктом 2.18 пункту 2 розділу V Положення в редакції від 11 квітня 2014 року уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку з дня її призначення вживає таких заходів: здійснює відкриття накопичувального рахунку. Неповідомлення боржника про зміну реквізитів банку для сплати коштів на погашення кредиту не може бути підставою для відмови у позові, а може впливати на визначення розміру боргу, тобто невиконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання взятих на себе зобов`язань взагалі.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові КЦС ВС від 26 червня 2019 року у справі № 607/4386/15-ц, у правових позиціях Верховного Суду України у постанові від 19.04.2017 у справі № 6-546цс17.

У постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 6-2387цс15 вказано про те, що ухилення кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов`язання, та призводить до прострочення кредитора.

Таким чином, суд встановив, що у вказаних постановах зроблені висновки щодо правовідносин, які є суттєво відмінними від тих, які є предметом розгляду у цій справі, тому ці висновки не підлягають застосуванню при вирішення спору у цій справі.

Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 181-184, 191-194), в якій прохає відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ч. 1 ст. 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У ч. 5 ст. 261 ЦК України вказано, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За умовами п. 4.2 Договору оплата товару може бути здійснена покупцем як на умовах попередньої оплати, так і після поставки товару. В останньому випадку, оплата повинна бути здійснена покупцем у строк не пізніше 30-ти календарних днів від дати передачі товару.

Товар був переданий відповідачу за актами від 01.11.2019, від 02.11.2019, від 03.11.2019, від 04.11.2019, від 05.11.2019, від 06.11.2019, від 07.11.2019, від 08.11.2019, від 09.11.2019.

Останнім днем оплати товару згідно з п. 4.2 Договору будуть відповідно: 01.12.2019, 02.12.2019, 03.12.2019, 06.12.2019, 07.12.2019, 08.12.2019, 09.12.2019. А прострочення оплати і початок відліку позовної давності за вимогами про оплату товару починається наступного дня від вказаних дат по кожній поставці окремо.

Відповідно до ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Правила переривання позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 668/8830/15-ц.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 187/789/17 про те, що підписання в межах позовної давності боржником і кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, належить до дій, які свідчать про визнання особою свого боргу, і, як наслідок, про переривання строку позовної давності.

У акті звірки від 01.10.2020 (а.с. 29) позивач та відповідач підтвердили заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 24 702 838,75 грн, яка заявлена у позові. Цей акт звірки підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" Островським В. М. та посвідчений печаткою цього товариства.

У акті звірки від 02.11.2022 (а.с. 30) позивач та відповідач підтвердили заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 24 702 838,75 грн, яка заявлена у позові. Цей акт звірки підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" Островським В. М. та посвідчений печаткою цього товариства.

Отже, відповідач в особі повноважної особи вчинив дії, що свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем. Тому перебіг позовної давності по вимогам про стягнення основного боргу перервався 01.10.2020, а потім 02.11.2022.

У ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України зазначено, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду.

Оскільки після залишення позову без руху позивач у встановлений строк виправив недоліки позову, то позов вважається поданим у день первинного його подання, тобто 16.03.2023.

На дату подачі позову (16.03.2023) строк позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу не закінчився.

З огляду на викладене вище позовні вимоги про стягнення 24 702 838,75 грн - основного боргу за договором поставки № УП19-0003 від 01.11.2019 суд вважає обґрунтованими та задовольняє.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У п. 5.2 Договору вказано, що у разі порушення строків здійснення платежів за цим договором, покупець сплачує постачальнику, на вимогу останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Позивач на підставі вказаних положень заявив вимоги про стягнення 2 703 304,22 грн пені, нарахованої за порушення строків здійснення платежів (розрахунок позивача долучений до матеріалів справи, а.с. 31-35) за такі періоди:

- 02.12.2019 02.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 01.11.2019;

- 03.12.2019 03.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 02.11.2019;

- 04.12.2019 04.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-03 приймання-передачі нафтопродуктів від 03.11.2019;

- 05.12.2019 05.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-03 приймання-передачі нафтопродуктів від 04.11.2019;

- 06.12.2019 06.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 05.11.2019;

- 07.12.2019 07.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 06.11.2019;

- 08.12.2019 08.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 07.11.2019;

- 09.12.2019 09.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 08.11.2019;

- 10.12.2019 10.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-01 приймання-передачі нафтопродуктів від 09.11.2019.

За умовами п. 4.2 Договору оплата товару повинна бути здійснена покупцем у строк не пізніше 30-ти календарних днів від дати передачі товару.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Товар був переданий відповідачу за актами від 01.11.2019, від 02.11.2019, від 03.11.2019, від 04.11.2019, від 05.11.2019, від 06.11.2019, від 07.11.2019, від 08.11.2019, від 09.11.2019.

Оскільки визначений договором строк оплати за актом № УП-02 від 01.11.2019 закінчується 01.12.2019 (неділя), то останнім днем строку платежу є 02.12.2019, а прострочення зобов`язання починається 03.12.2019.

Строк оплати за актами № УП-02 від 07.11.2019 та № УП-02 від 08.11.2019 закінчується відповідно 07.12.2019 та 08.12.2019., які є суботою та неділею, отже останнім днем строку платежу є 09.12.2019, а прострочення зобов`язання починається 10.12.2019.

Останнім днем оплати товару згідно з п. 4.2 Договору будуть відповідно:

- 02.12.2019 - за актом № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 01.11.2019;

- 02.12.2019 - за актом № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 02.11.2019;

- 03.12.2019 - за актом № УП-03 приймання-передачі нафтопродуктів від 03.11.2019;

- 04.12.2019 - за актом № УП-03 приймання-передачі нафтопродуктів від 04.11.2019;

- 05.12.2019 - за актом № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 05.11.2019;

- 06.12.2019 - за актом № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 06.11.2019;

- 09.12.2019 - за актом № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 07.11.2019;

- 09.12.2019 - за актом № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 08.11.2019;

- 09.12.2019 - за актом № УП-01 приймання-передачі нафтопродуктів від 09.11.2019.

Прострочення зобов`язання починається з наступного дня.

Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, про те що з огляду на вимоги статей 79,86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України господарський суд у вирішенні спору має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, сталося невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Близька правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.09.2019 у справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18 та від 02.03.2018 у справі № 927/467/17.

При перевірці правильності нарахування пені судом встановлено, що позивач суму пені обмежив подвійною обліковою ставкою НБУ у відповідності до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Також позивач застосував обмеження терміну нарахування пені згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Після проведення перерахунку суд встановив, що пеня повинна нараховуватися за такі періоди:

- 03.12.2019 02.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 01.11.2019;

- 03.12.2019 03.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 02.11.2019;

- 04.12.2019 04.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-03 приймання-передачі нафтопродуктів від 03.11.2019;

- 05.12.2019 05.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-03 приймання-передачі нафтопродуктів від 04.11.2019;

- 06.12.2019 06.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 05.11.2019;

- 07.12.2019 07.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 06.11.2019;

- 10.12.2019 08.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 07.11.2019;

- 10.12.2019 09.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-02 приймання-передачі нафтопродуктів від 08.11.2019;

- 10.12.2019 10.06.2020 за зобов`язаннями на підставі акту № УП-01 приймання-передачі нафтопродуктів від 09.11.2019.

З урахуванням вказаного, суд здійснив перерахунок пені та дійшов висновку, що правомірно заявлена сума пені становить 2 680 076,81 грн.

Відповідач у відзиві заявив суду про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення пені, на підставі чого прохає у позові відмовити (а.с. 181-184, 191-194).

В ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Річний строк за нарахуваннями пені за 03.12.2019 (найдавнішою датою нарахування) закінчується 03.12.2020.

Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про закінчення строку позовної давності по вимогам про стягнення пені з огляду на таке.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 було відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15 березня 2022 року № 2120-IX був доповнений розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 19 такого змісту:

"19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX набрав чинності 17.03.2022.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено воєнний стан в Україні з 24 лютого 2022 року. Воєнний стан в Україні продовжувався відповідними Указами Президента України та триває по цей час.

Станом на 02.04.2020 - на дату набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX строк позовної давності по вимогам про стягнення пені не закінчився.

З огляду на викладене, у цих правовідносинах строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені продовжився відповідно до п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. На дату подачі цього позову строк позовної давності по вимогам про стягнення пені не закінчився.

З урахуванням вказаних норм, суд дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в частині пені частково, в сумі 2 680 076,81 грн. В іншій частині у вимогах щодо стягнення пені суд відмовляє як необґрунтованих.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач заявив до стягнення 2 393 166,66 грн 3% річних за період 02.12.2019 27.02.2023 та 11 637 884,20 грн втрат від інфляції, нарахованих за період з 02.12.2019 по 27.02.2023 (поетапно по кожному акту окремо); (розрахунок позивача долучений до матеріалів справи, а.с. 36-44).

Твердження відповідача про те, що нарахування інфляційних та річних проведено за 4,5 роки та за 29 років не відповідає матеріалам справи, оскільки вказані нарахування позивач проводив по кожному акту окремо; відсутні підстави для сумування вказаних періодів.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд взяв до уваги встановлені судом вище періоди прострочення оплати та встановив, що позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних є правомірними в сумі 2 390 918,85 грн та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних відхиляються за їх безпідставністю.

Здійснивши перерахунок втрат від інфляції суд встановив, що розмір вимог позивача в цій частині не перевищує розрахований судом, тому підлягає задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та втрат від інфляції здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи та розрахунок залучений до матеріалів справи.

Суд зазначає, що на дату подачі цього позову строк позовної давності по вимогам про стягнення інфляційних та 3 % річних не закінчився.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 41 411 718,61 грн, у тому числі 24 702 838,75 грн - основного боргу за договором поставки № УП19-0003 від 01.11.2019, 2 680 076,81 грн - пені, 2 390 918,85 грн 3 % річних, 11 637 884,20 грн - інфляційних втрат.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 621 557,92 грн судового збору за платіжною інструкцією № 1659 від 10.03.2023 (а.с. 6). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджене випискою від 13.03.2023 (а.с. 58).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто у розмірі 621 175,78 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач має право звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оіл-Трейд 2018" (проспект Лесі Українки, буд. 33, м. Кременчук, Полтавська область, 39600 ідентифікаційний код 41451174) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач" (провулок Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 43012009) 24 702 838 грн 75 коп. основного боргу, 2 680 076 грн 81 коп. пені, 2 390 918 грн 85 коп. - 3% річних, 11 637 884 грн 20 коп. інфляційних, 621 175 грн 78 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 11.10.2023р.

Суддя Т. М. Безрук