ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023м. ХарківСправа № 922/1380/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки)
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11)
про стягнення 634'441'254,99 грн
за участю представників:

позивача - Шипенка М.С., довіреність №33-07/56 від 19.12.2019;

відповідача - Ващенко Т.Д., довіреність №40-6218/79 від 26.12.2019,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", в якому просить:

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" заборгованість за поставлену теплову енергію у сумі 634'441'254,99 грн, що складає:

- 239'870'126,10 грн за Договором № 413-ТЕ купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг - у сумі 65'734'536,87 грн; пеня - у сумі 97'385'638,06 грн за період 23.11.2021 - 31.03.2023; 3 % річних - у сумі 8'462'488,81 грн за період 23.11.2021 - 31.03.2023; інфляційні втрати - у сумі 68'287'462,36 грн за період грудень 2021 - лютий 2023;

- 234'945'506,49 грн за Договором № 414-БО купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг - у сумі 131'706'917,32 грн; пеня - у сумі 65'443'362,48 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; 3 % річних - у сумі 4'938'407,71 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; інфляційні втрати - у сумі 32'856'818,98 грн за період жовтень 2021 - лютий 2023;

- 159'321'986,36 грн за Договором № 415-КП купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг - у сумі 89'614'602, 64 грн; пеня - у сумі 44'253'073,87 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; 3 % річних - у сумі 3'314'620,08 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; інфляційні втрати - у сумі 22'139'689,77 грн за період жовтень 2021 - лютий 2023;

- 303'636,04 грн за Договором № 416-РО купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг - у сумі 171'154,24 грн; пеня - у сумі 84'112,15 грн за період 23.12.2021 - 31.03.2023; 3 % річних - у сумі 6260,05 грн за період 23.12.2021 -31.03.2023; інфляційні втрати - у сумі 42'109,60 грн за період січень 2022 - лютий 2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1380/23. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на "11" травня 2023 року о 12:55.

04.05.2023 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 11166, в якому останній проти позовних вимог заперечує, посилаючись на невідповідність вузла обліку теплової енергії вимогам чинного законодавства України у сфері метрології та зазначає, що відповідний вузол обліку не є комерційним. Відповідач також зазначає, що розрахунки за відпущену теплову енергію здійснювалися без врахування втрат теплової енергії на ділянці мережі від місця встановлення вузла обліку до межі розподілу балансової належності. Крім того, Відповідач вказує, що нарахування пені здійснено позивачем всупереч п. 8.2 договорів та частини 6 статті 232 ГК України. Також відповідач вважає, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних нараховані всупереч статті 617 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

10.05.2023 від позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив за вх. № 11760, в якій останній зазначив, що підписавши договори № 413-ТЕ, № 414-БО, №415-КП, № 416-РО від 09 06.2021 відповідач фактично визнав, що вузли обліку загальної кількості теплової енергії відповідають вимогам чинного законодавства та сторонами погоджено у сукупності порядок обліку теплової енергії, визначений пунктом 4 кожного із зазначених договорів. Позивач також вказав, що сторони у договорах поставки теплової енергії визначили місце розташування вузла обліку теплової енергії - на межі балансової належності теплових мереж. Крім того, Позивач зазначив, що пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбачено, що під час дії карантину строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позивач також вважає, що посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин (при тому, що період дії договору, та строк, протягом якого відповідач мав виконати свої зобов`язання, однак не виконав припадав на період до 24.02.2022) є необгрунтованими та такими, що мають бути піддані критичній оцінці суду, що позаяк не спростовує обґрунтованості позовних вимог.

11.05.2023 від відповідача до канцелярії суду подані заперечення на відповідь на відзив за вх. № 12548, в яких останній вказав, що всі законодавчі, нормативно-правові акти та нормативні документи у сфері метрології, а також Правила користування тепловою енергією, Правила технічної експлуатації теплових установок та мереж, на підставі яких відповідач не визнає позовні вимоги позивача, поширюють свою дію на взаємовідносини між позивачем та відповідачем, а також на вузол обліку теплової енергії, згідно з показаннями якого позивач здійснює розрахунки з відповідачем за теплову енергію.

Ухвалою від 25.05.2023 року підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 червня 2023 року о 15:30.

Ухвалою від 08.06.2023 суд повернувся на стадію підготовчого провадження у справі № 922/1380/23; провадження у справі №922/1380/23 було зупинено до набрання законної сили рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/2131/23.

Постановою Східного апеляційного Господарського суду від 02.08.2023 ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.06.2023 було скасовано та передано справу на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалою від 23.08.2023 провадження у справі № 922/1380/23 поновлено та призначено підготовче засідання на 13 вересня 2023 року на 14:00.

Ухвалою від 13.09.2023 року підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 жовтня 2023 року о 14:00.

Представник позивача у судовому засіданні 04.10.2023 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.10.2023 підтримав свій відзив та заперечення на відповідь на відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив такі обставини.

09.06.2021 між Приватним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (Позивач, Продавець) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (Відповідач, Покупець) укладені наступні договори купівлі-продажу теплової енергії:

- № 413-ТЕ (теплова енергія, що постачається за даним договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення послугами населення);

- № 414-БО (теплова енергія, що постачається за даним договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення послугами установ, що фінансуються за рахунок державного і місцевого бюджетів);

- № 415-КП (теплова енергія, що постачається за даним договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення послугами інших споживачів);

- № 416-РО (теплова енергія, що постачається за даним договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення послугами релігійних організацій) (надалі разом - Договори).

Умови вказаних договорів є ідентичними, відрізняються лише категорії споживачів Покупця, які будуть використовувати теплову енергії, що постачається за відповідним договором.

Відповідно до п. 1.1. Договорів Позивач зобов`язався передати у власність Відповідача у червні-грудні 2021 року теплову енергію, а Відповідач зобов`язався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даних Договорів.

Алгоритм розрахунку обсягів і вартості теплової енергії, яка постачається Позивачем Відповідачу за всіма договорами купівлі-продажу теплової енергії передбачений п. 4.1. Договорів, а саме облік загальної кількості теплової енергії, яку відповідач приймає в свої від позивача в свої теплові мережі, здійснюється комерційними приладами обліку, встановленими у позивача на межі балансової належності з відповідачем. Показання комерційних приладів обліку теплової енергії, відпущеної Позивачем в мережі Відповідача за відповідний період, Позивач надає до 2-го числа наступного за звітним, які є підставою для оформлення сторонами двостороннього акту передачі загальної кількості теплової енергії від позивача до відповідача для подальшого розподілу між відповідачем та іншими покупцями. Акт передачі загальної кількості теплової енергії оформлюється позивачем та відповідачем до 4-го числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 4.2. Договорів на підставі акту передачі загальної кількості теплової енергії, Відповідач складає акт розподілу теплової енергії між Відповідачем, іншими покупцями та іншими споживачами, які знаходяться у договірних відносинах із Відповідачем, за категоріями споживачів теплової енергії. Даний акт, оформлений з боку Відповідача та інших покупців надається Позивачу до 5-го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 4.3. Договорів на підставі акту розподілу теплової енергії, виробленої Позивачем, до 8-го числа місяця, наступного за звітним, Позивач оформлює та надає Відповідачу окремий акт приймання - передачі теплової енергії для категорій: "населення" (Договір № 413-ТЕ), "установи, що фінансуються за рахунок державного і місцевого бюджетів" (Договір № 414-БО), "інші споживачі" (Договір № 415-КП), "релігійні організації" (Договір № 416-РО) із зазначенням її кількості та вартості.

Відповідач не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним повертає позивачу оформлений зі своєї сторони один примірник акту приймання-передачі теплової енергії (п. 4.4. Договорів).

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов Договорів, протягом серпня-грудня 2021 року Позивач передав, а Відповідач отримав у власність теплову енергію у складі загальної кількості з розподілом за категоріями:

- "населення" - 466'834,96201 Гкал загальною вартістю 502'800'536,87 грн (Договір № 413-ТЕ);

- "бюджетні установи" 65'961,95047 Гкал загальною вартістю 131'706'917,32 грн (Договір № 414-БО);

- "інші споживачі" 33'900,60268 Гкал загальною вартістю 89'773'328,86 грн (Договір № 415-КП);

- "релігійні організації" - 84,17232 Гкал загальною вартістю 171'154,24 грн (Договір № 416-РО).

Суд установив, що Позивачем, на виконання умов п. 4.1. Договорів, у кожному спірному місяці передавалися показання вузла обліку теплової енергії, відпущеної Позивачем в мережі Відповідача, із показаннями, які сторонами узгоджено бралися за основу при оформленні:

- двосторонніх актів передачі загальної кількості теплової енергії у січні-листопаді 2022 року;

- актів розподілу теплової енергії між Відповідачем, іншими покупцями та іншими споживачами, які складає саме Відповідач;

- окремих актів приймання - передачі теплової енергії із зазначенням категорії споживача.

Матеріали справи містять підписані обома сторонами без зауважень: акти передачі загальної кількості теплової енергії у червні-грудні 2021 року, акти розподілу теплової енергії між Відповідачем, іншими покупцями та іншими споживачами за червень-грудень 2021 року, окремі акти приймання-передачі теплової енергії за категоріями споживачів за червень-грудень 2021 року, відповідно.

Пунктом п. 6.1. Договорів передбачено, що оплата за отриману теплову енергію за цими Договорами здійснюється Відповідачем за фактично передану відповідно до акту приймання-передачі теплову енергію до 22-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки теплової енергії.

Проте Відповідач свої зобов`язання з оплати поставленої за Договорами виконав не в повному обсязі, оскільки станом на 31.03.2023 останнім сплачено:

- 437'066'000,00 грн за договором № 413-ТЕ "населення";

- 0,00 грн за договором № 414-БО "бюджетні установи";

- 158'726,22 грн за договором № 415-КП "інші споживачі";

- 0,00 грн за договором № 416-РО "релігійні організації".

Позивач зазначає, що станом на 31.03.2023 за період поставки червень-грудень 2021 року за Відповідачем обліковується заборгованість за отриману теплову енергію у складі загальної кількості з розподілом за категоріями:

- 65'734'536, 87 грн за договором № 413-ТЕ "населення";

- 131'706'917,32 грн за договором № 414-БО "бюджетні установи";

- 89'614'602,64 грн за договором № 415-КП "інші споживачі";

- 171'154,24 грн за договором № 416-РО "релігійні організації".

Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладені між сторонами Договори за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Суд установив, що Позивач, на виконання умов Договорів, протягом серпня-грудня 2021 року передав у власність Відповідача теплову енергію у кількості 566'781,68748 Гкал на загальну суму 724'451'937,29 грн.

Факт поставки теплової енергії на вказану суму за період серпень-грудень 2021 року підтверджується актами передачі загальної кількості теплової енергії у червні-грудні 2021 року, актами розподілу теплової енергії між Відповідачем, іншими покупцями та іншими споживачами за червень-грудень 2021 року, окремими актами приймання-передачі теплової енергії за категоріями споживачів за червень-грудень 2021 року, які були підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками сторін та інших споживачів.

Проте Відповідач свої зобов`язання з оплати поставленої позивачем теплової енергії не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість Відповідача, станом на час розгляду справи, становить 287'227'211,07 грн.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, Відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов`язань з оплати поставленої Позивачем теплової енергії за Договорами.

Щодо тверджень Відповідача про те, що спірний вузол обліку теплової енергії не є комерційним, та підлягав обов`язковій державній метрологічній атестації (чого Позивачем здійснено не було), суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями п. 4.1. Договорів сторонами досягнуто згоди, що облік загальної кількості теплової енергії, яку Відповідача приймає від Позивача в свої теплові мережі, здійснюється комерційним вузлом обліку, встановленим у Позивача на межі балансової належності з Відповідачем.

Суд відхиляє посилання Відповідача на відсутність відповідного свідоцтва про державну метрологічну атестацію вузлів обліку загальної кількості теплової енергії, оскільки під час підписання Договорів Відповідач мав можливість перевірити всю необхідну інформацію, яка стосується вузлів обліку загальної кількості теплової енергії, та надати свої зауваження з цього приводу на стадії підписання Договорів. Проте Відповідач цього не зробив.

Отже, підписавши Договори Відповідач фактично визнав, що вузли обліку загальної кількості теплової енергії відповідають вимогам чинного законодавства, та погодився, що облік теплової енергії буде здійснюватися саме цими вузлами обліку.

Крім того, законодавством встановлено розмежування відносин окремо у сфері теплопостачання та у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про комунальні послуги" визначено, зокрема, що комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузол комерційного обліку - забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, що знаходиться поза межами суті правовідносин, що виникли між сторонами у даному спорі та за межами предмета спору, відповідно.

Суд наголошує, що Закон України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначає засади забезпечення комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії споживачами таких послуг. Водночас положення зазначених нормативно-правових актів не є обов`язковими для Позивача та Відповідача в межах договірних правовідносин, що виникли між ними, оскільки Позивач у спірних правовідносинах не є теплопостачальної організації, а є Продавцем. У свою чергу Відповідач не є споживачем за спірними договорами, а є Покупцем.

Щодо посилань Відповідача на те, що розрахунки за відпущену теплову енергію здійснювалися без врахування втрат теплової енергії на ділянці мережі від місця встановлення вузла обліку до межі розподілу балансової належності, суд зазначає таке.

В обґрунтування зазначеної підстави Відповідач посилається на порушення п.7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71.

Пунктом 7.2.43. Розділу 7 Правил № 71 визначено, що облік відпускання і використання теплової енергії має здійснюватися у вузлі обліку теплової енергії, організованому на межі розділу теплових мереж між теплопостачальною організацією та споживачем. У разі організації вузла обліку не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів.

Суд зазначає, що положення п. 7.2.43. Розділу 7 Правил № 71 регулюють порядок обліку відпуску та використання теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем, що знаходиться поза межами договірного регулювання правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі.

Водночас, як вже було зазначено, Відповідач не є споживачем, а Позивач не є теплопостачальною організацією за спірними договорами.

Відтак, посилання Відповідача на порушення пункту 7.2.43. Розділу 7 Правил №71 є безпідставним та не спростовує обґрунтованості позовних вимог.

Крім того, суд установив, що сторонами у Договорах чітко та однозначно погоджено, що облік загальної кількості теплової енергії, яку Відповідач приймає від Позивача в свої теплові мережі, здійснюється вузлом обліку, встановленим у Позивача на межі балансової належності з Відповідачем.

Отже, сторони у договорах поставки теплової енергії визначили місце розташування вузла обліку теплової енергії - на межі балансової належності теплових мереж.

При цьому Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження того, що огорожа периметру території ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" не співпадає із площею земельної ділянки ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5", яка є набагато більшою, та доказів того, що спірний вузол обліку встановлений на відстані від межі балансової належності.

Враховуючи викладене та те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження сплати Відповідачем боргу за Договорами в сумі 287'227'211,07 грн, суд визнає вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 287'227'211,07 грн заборгованості за поставлену теплову енергію за Договорами належно обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 8.2. Договорів в разі невиконання відповідачем умов п. 6.1 відповідних договорів, відповідач зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Однак, пунктом 7 Розділу IX Прикінцевих положень ГК України передбаченого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт введений в дію на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVІD-19)" від 30 березня 2020 року №5640-ІХ, який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, і дія вказаного Закону фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

На всій території України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 тривав карантин, який неодноразово продовжувався, постановами Кабінету Міністрів України, остання постанова №383 від 25.04.2023.

Договори між сторонами укладено 09.06.2021, відтак, укладаючи договір, сторони мали бути обізнаними зі змінами законодавства щодо строку нарахування пені.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок Позивача, суд доходить висновку, що нарахування пені у сумі 207'166'186,56 грн є вірним.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував 3% річних у сумі 16'721'776,65 грн та інфляційні втрати в сумі 123'326'080,71 грн. Вказаний розрахунок перевірено судом та встановлено його відповідність чинному законодавству.

Наведені вище норми права, умови Договорів, наявність заборгованості станом на день подання цього позову до суду, а саме факт прострочення виконання Відповідачем грошових зобов`язання свідчать про правомірність нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо посилань Відповідача на форс-мажорні обставини, які підтверджуються листом ТПП України від 28.02.2022 №2024/02, як на підстави звільнення Відповідача від сплати пені, 3% річних та інфляційних, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з п. 9.1. Договорів сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за даним Договором, якщо це невиконання є наслідком дії форс-мажорних обставин.

Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли після підписання Договору внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, вибухи, війну або військові дії. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 9.2. Договорів).

Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово- промисловою палатою України. Термін для повідомлення між сторонами про такі обставини - негайно. Надання підтверджуючих документів - протягом 14 днів з моменту їх виникнення (п. 9.3. Договорів).

Відповідачем повідомлення про настання форс-мажорних обставин в порядку п. 9.1. 9.3. Договорів Позивачу не надсилалось.

Суд зазначає, що порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" (далі Закон) та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) (далі Регламент).

Відповідно до ч.3 ст. 14 Закону Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Частиною 1 ст. 141 Закону встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до п. 3.3. Регламенту сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно з п. 6.2. Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Пунктами 6.11.6., 6.11.7. Регламенту передбачено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), і першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України/президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На Сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) проставляється печатка ТПП України/регіональної ТПП на підпис першого віце-президента або віцепрезидента ТПП України/президента, першого віце-президента або віце-президента регіональної ТПП, який підписав такий Сертифікат.

Аналізуючи наведені норми, можна дійти висновку, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно Сертифікатом ТПП про форс-мажорні (обставини непереборної сили), а не шляхом розміщення на офіційному вебсайті загального листа від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. Такий лист не передбачений ані статтями 14, 141 Закону, ані положеннями Регламенту, та не містить посилання на зобов`язання за Договорами та неможливість їх виконання саме Відповідачем через наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, одне лише передбачене законом віднесення військового стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо Відповідач доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання саме Договору.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань Відповідача за Договорами.

Крім того, Відповідач не надав доказів повідомлення Позивача про форс-мажорні обставини.

Відтак, твердження Відповідача про звільнення його від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання у розмірі заявленої до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, є необґрунтованим та відхиляються судом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд зазначає, що Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору в розмірі 939'400 грн на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, 11) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки) заборгованість за поставлену теплову енергію у сумі 634'441'254,99 грн, що складає:

- 239'870'126,10 грн за Договором № 413-ТЕ купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг у сумі 65'734'536,87 грн; пеня в сумі 97'385'638,06 грн за період 23.11.2021 - 31.03.2023; 3 % річних у сумі 8'462'488,81 грн за період 23.11.2021 - 31.03.2023; інфляційні втрати в сумі 68'287'462,36 грн за період грудень 2021 - лютий 2023;

- 234'945'506,49 грн за Договором № 414-БО купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг у сумі 131'706'917,32 грн; пеня в сумі 65'443'362,48 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; 3 % річних у сумі 4'938'407,71 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; інфляційні втрати в сумі 32'856'818,98 грн за період жовтень 2021 - лютий 2023;

- 159'321'986,36 грн за Договором № 415-КП купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг у сумі 89'614'602, 64 грн; пеня в сумі 44'253'073,87 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; 3 % річних у сумі 3'314'620,08 грн за період 23.09.2021 - 31.03.2023; інфляційні втрати в сумі 22'139'689,77 грн за період жовтень 2021 - лютий 2023;

- 303'636,04 грн за Договором № 416-РО купівлі-продажу теплової енергії від 09.06.2021, з яких: основний борг у сумі 171'154,24 грн; пеня в сумі 84'112,15 грн за період 23.12.2021 - 31.03.2023; 3 % річних у сумі 6260,05 грн за період 23.12.2021 -31.03.2023; інфляційні втрати в сумі 42'109,60 грн за період січень 2022 - лютий 2023.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, 11) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки) судовий збір у сумі 939'400 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки);

Відповідач: Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, 11).

Повний текст рішення складено 10.10.2023.

Суддя І.В. Трофімов