УХВАЛА

11.10.2023Справа № 910/3792/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши

подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О.

про винесення ухвали про розшук боржника

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Приходько Ірини Андріївни

до Фізичної особи-підприємця Лугини Ігоря Васильовича

про стягнення 331 578,25 грн,

Представники сторін: без повідомлення (виклику)

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Приходько Ірини Андріївни до Фізичної особи-підприємця Лугини Ігоря Васильовича про стягнення 331 578,25 грн, обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди приміщень № 5 від 24.12.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2022 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Лугини Ігоря Васильовича на користь Фізичної особи-підприємця Приходько Ірини Андріївни борг у розмірі 72 100,00 грн, пеню у розмірі 5 158,76 грн, 3% річних у розмірі 1 992,55 грн, інфляційні у розмірі 11 268,51 грн, судовий збір у розмірі 1 357,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 364,98 грн. В іншій частині позову відмовлено.

07.12.2022 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

03.10.2023 до суду від приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. надійшло подання про винесення ухвали про розшук боржника від 25.09.2023 вих. № НОМЕР_1/56765.

В обґрунтування вказаного подання приватний виконавець зазначає, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 із примусового виконання наказу № 910/3792/22 від 07.12.2022, виданого Господарським судом міста Києва, боржником за яким є Лугина Ігор Васильович. Так, за твердженнями приватного виконавця, рішення суду не виконано боржником, будь-яких платежів в рахунок погашення боргу перед стягувачем не здійснено, як і не надано будь-яких доказів повної або часткової сплати боргу за рішенням суду, а також декларації про доходи та майно боржника на відповідну вимогу приватного виконавця. Крім того, боржник жодного разу не з`явився до офісу приватного виконавця, за вказаною у виконавчому документі адресою не проживає, на підтвердження чого надано Акт приватного виконавця від 15.03.2023, складений за результатами виїзду до місця реєстрації боржника, а також лист старости Піблубівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області від 31.01.2023 № 179. У зв`язку з викладеним, посилаючись на ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 438 Цивільного процесуального кодексу України, приватний виконавець вказує про наявність підстав для застосування до Лугини Ігоря Васильовича заходу забезпечення виконання судового рішення у вигляді оголошення розшуку боржника.

Розглянувши вказане подання приватного виконавця, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

В силу статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами 1-2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до положень ст. 438 Цивільного процесуального кодексу України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. Суд має право витребувати від виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку.

Тобто, питання розшуку особи-боржника врегульовано Цивільним процесуальним кодексом України, на норми якого і посилається у своєму поданні приватний виконавець. Натомість, розділ V Господарського процесуального кодексу України, який визначає порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у господарських справах, не містить положень, які б врегульовували порядок вчинення процесуальних дій щодо розшуку боржника.

Також суд зауважує, що у даній справі Лугина Ігор Васильович значився у статусі фізичної особи-підприємця, а не фізичної особи, про розшук якої заявлено приватним виконавцем.

В силу приписів ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості звернення до господарського суду з поданням про розшук боржника, а, відповідно, і порядку розгляду такого подання, суд на підставі п. 10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин положення ст. 175 цього Кодексу (аналогія закону).

Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 11, 175, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду подання приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. від 25.09.2023 вих. № НОМЕР_1/56765 про винесення ухвали про розшук боржника у справі № 910/3792/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 11.10.2023 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Т. Ю. Трофименко