У Х В А Л А

03 жовтня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/1220/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури,

, вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000, в інтересах держави в особі

позивача: Північного офісу Державної аудиторської служби України,

, вул. Січових Стрільців (Артема), 18, м. Київ, 04053

до відповідача-1: Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради, , вул. Жабинського, 15, м. Чернігів, 14017

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «УТБ-Інжиніринг»,

, вул. Захисників України, 17А, м. Чернігів, 14030

Предмет спору: про визнання недійсними рішення уповноваженої особи та договору підряду,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України звернувся до суду з позовом до КП «Чернігівводоканал» і ТОВ «УТБ-Інжиніринг», у якому прокурор просить суд:

- визнати недійсним рішення уповноваженої особи Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради, оформлене протоколом від 13.06.2023 № 2/П, щодо визначення Товариства з обмеженою відповідальністю «УТБ-Інжиніринг» переможцем торгів із закупівлі робіт «реконструкція водоводу водопровідної насосної станції №2, розташованої на землях Новобілоуської ОТГ Чернігівського району Чернігівської області, від камери переключення до поворотного колодязя біля автозаправної станції по вулиці Глібова, пошкодженого внаслідок воєнних дій РФ на території України»;

- визнати недійсним договір підряду№270623 від 27.06.2023, укладений між Комунальним підприємством «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «УТБ-Інжиніринг».

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує порушеннями, допущеними Замовником під час проведення тендерної закупівлі, зокрема в порушення абзацу другого п. 1 та п. 4 ст. 30 Закону України «Про публічні закупівлі» та п.п. 2 п. 44 «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 № 1178.

Ухвалою суду від 06.09.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 03.10.2023 об 11:00 та встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

У встановлені судом строки відповідачі подали відзиви на позовну заяву, а прокурор -відповіді на відзиви відповідачів.

21.09.2023 від Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області до суду надійшли письмові пояснення.

26.09.2023 від представника відповідача-1 до суду надійшла заява про попередній розрахунок витрат на правову допомогу, у якій зазначено про подання доказів понесених витрат та їх розміру після ухвалення рішення.

02.10.2023 прокурор подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд заборонити КП «Чернігівводоканал» проводити будь-які фінансові операції зі сплати коштів на користь ТОВ «УТБ-Інжиніринг» за договором підряду від 27.06.2023 №270623, а ТОВ «УТБ-Інжиніринг» заборонити надавати будь-які послуги за договором підряду від 27.06.2023 №270623.

Відповідач-2 був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, але у підготовче засідання 03.10.2023 не з`явився.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання 03.10.2023 проводилось за відсутності відповідача-2 (його представника).

У підготовче засідання 03.10.2023 з`явився прокурор Чернігівської окружної прокуратури Бабич Є. А.

Відповідно до п. 11.1 та 11.2 Наказу Офісу Генпрокурора № 389 від 21.08.2020 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» участь у розгляді позовів у місцевих загальних судах наказано забезпечувати окружним прокурорам за місцем розташування суду, а підрозділам представництва в суді та іншим підрозділам обласних прокуратур відповідно до їхньої компетенції забезпечувати участь у розгляді справ у місцевих господарських та адміністративних, апеляційних судах за їх місцезнаходженням, місцевих загальних судах у справах за власними позовами (заявами).

Зважаючи на зазначені положення, суд вважає неуповноваженою особою прокурора Чернігівської окружної прокуратури Бабича Є. А. щодо участі у розгляді цієї справи в Господарському суді Чернігівської області.

У підготовчому засіданні 03.10.2023 суд долучив до матеріалів справи подані учасниками справи заяви по суті (відзиви відповідачів та відповіді прокурора на відзиви) та письмові пояснення позивача, як такі, що подані у порядку та строк, встановлені ГПК України та судом, а спір вирішується з їх урахуванням.

Також суд долучив до матеріалів справи заяву представника відповідача-1 про попередній розрахунок витрат на правову допомогу.

У відзивах на позов відповідачі зазначають про недоведеність прокурором наявності у нього повноважень для звернення до суду із цим позовом в особі Північного офісу Держаудитслужби.

З`ясовуючи підстави для звернення прокурором із цим позовом до суду, суд встановив наступне.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Північного офісу Державної аудиторської служби у зв`язку із невиконанням ним своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді.

Прокурор звертався до Північного офісу Держаудитслужби з листом від 22.08.2023 №55-75-8417вих-23, у якому повідомив про виявлені порушення законодавства під час проведення спірної процедури закупівлі, за результатами якої був укладений договір підряду№270623 від 27.06.2023, а також просив зазначити про вжиття відповідних заходів щодо усунення цих порушень, у тому числі звернення до суду із позовом.

Північний офіс Держаудитслужби у листі від 29.08.2023 №262616-17/6264-2023 повідомив прокурора про відсутність у нього повноважень на звернення до суду з позовом про визнання недійсними договорів, у тому числі укладених за результатами процедури закупівлі.

У поданих до суду письмових поясненнях позивач зазначає про проведення моніторингу спірної закупівлі, за результатами якого були встановлені порушення законодавства у сфері закупівлі та складено відповідний висновок. З огляду на встановлені порушення, Управління зобов`язало відповідача-1 вжити заходів щодо виявлених порушень, а також намагалось притягнути до адміністративної відповідальності особу, відповідальну за проведення спірної процедури закупівлі.

Зважаючи на наведене, позивач наголошує, що Північним офісом Держаудитслужби в особі Управління в Чернігівської області вжито усіх вичерпних заходів (на які він уповноважений) з метою усунення порушень, виявлених під час моніторингу вищезазначеної процедури закупівлі.

Основні завдання, повноваження і права Держаудитслужби та її міжрегіональних територіальних органів визначено нормами Бюджетного кодексу України, Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016 (далі Положення), та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Реалізація результатів таких заходів, зокрема, спрямована на усунення виявлених порушень чи відшкодування заподіяної шкоди (у конкретно визначених випадках), здійснюється відповідно до законів та порядків залежно від виду заходу державного фінансового контролю, що проводився.

Категорію спорів, у яких органи державного фінансового контролю можуть бути безпосередньо позивачем (діяти в інтересах держави), визначено пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Аналогічний припис містить абзац третій підпункту 9 пункту 4 Положення.

Поряд з цим відносини органу державного фінансового контролю та інших державних органів під час реалізації заходів державного фінансово контролю, зокрема в частині, пов`язаній з наслідками належного чи неналежного дотримання ними господарського, цивільного та іншого законодавства під час укладення та виконання договорів, у цьому випадку обмежено, нормами пункту 8 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», який аналогічно визначений у підпункті 20 пункту 6 Положення.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, крім іншого, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 5 «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Отже, питання здійснення закупівель можуть перевірятися під час одного зі згаданих видів державного фінансового контролю, який визначається на підставі положень законодавства відповідно до конкретних обставин.

Відповідно до ч. 1, 6, 7, 8, 11 ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

За результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі (далі - висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.

У висновку обов`язково зазначається, зокрема, зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.

Якщо за результатами моніторингу процедури закупівлі виявлено ознаки порушення законодавства, вжиття заходів щодо яких не належить до компетенції органу державного фінансового контролю, про це письмово повідомляються відповідні державні органи.

Протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення органом державного фінансового контролю висновку замовник оприлюднює через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.

Якщо замовник не усунув визначене у висновку порушення, що призвело до невиконання ним вимог, передбачених цим Законом, а також висновок не оскаржено до суду, орган державного фінансового контролю після закінчення строку на оскарження до суду, визначеного у частині десятій цієї статті, за результатами моніторингу вчиняє дії щодо притягнення до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері публічних закупівель.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Чернігівводоканал» 30.05.2023 на веб-порталі публічних закупівель «Prozorro» розміщено оголошення за №UA-2023-05-30-006254-а про намір здійснити закупівлю робіт з реконструкції водоводу водопровідної насосної станції №2, розташованої на землях Новобілоуської ОТГ Чернігівського району Чернігівської області, від камери переключення до поворотного колодязя біля автозаправної станції по вулиці Глібова, пошкодженого внаслідок воєнних дій РФ на території України. За результатами проведення відкритих торгів переможцем визначено ТОВ «УТБ-Інжиніринг».

27.06.2023 між КП «Чернігівводоканал» та ТОВ «УТБ-Інжиніринг» укладено договір підряду №270623 на виконання робіт, які були предметом закупівлі.

Позивачем проведено моніторинг спірної закупівлі, під час якого встановлено ряд порушень законодавства, що відображено у висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-05-30-006254-а від 01.08.2023.

У вказаному висновку зобов`язано вжити заходів щодо усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку, зокрема шляхом припинення зобов`язань за договором з дотриманням положень ГК України і ЦК України, та протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення висновку через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення.

Оскільки замовником не усунуті визначені у висновку порушення, що призвело до невиконання ним вимог, передбачених цим Законом, а також висновок не було оскаржено до суду, органом державного фінансового контролю були вжиті заходи щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи, відповідальної за проведення спірної закупівлі, - ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач, запит щодо надання персональних даних ОСОБА_1 КП «Чернігівводоканал» залишило без розгляду, що унеможливило складання протоколу про адміністративне правопорушення; про ці обставини було повідомлено Чернігівську обласну прокуратуру у листі від 30.08.2023 №262531-17/3004-2023.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем було забезпечено належну реалізацію повноважень державної політики у сфері державного фінансового контролю, у межах повноважень, які передбачені як Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», так і Законом України «Про публічні закупівлі», зокрема, щодо моніторингу спірної процедури закупівлі, та вжито всіх вичерпних заходів (на які він уповноважений) з метою усунення порушень, виявлених під час проведення перевірки закупівлі.

Судом вже розглядалось у справі №927/1002/22 питання наявності повноважень у Держаудитслужби звертатись до суду з позовом про визнання недійсними договорів у подібних відносинах при проведення моніторингу (перевірки) закупівель за бюджетні кошти.

За результатами його розгляду суд дійшов висновку про те, що у відповідних відносинах Держаудитслужба не вживає всупереч своїх обов`язків заходів щодо звернення до суду з позовом про визнання спірних додаткових угод недійсними та застосування відповідних юридичних наслідків, що свідчить про порушення Північним офісом Державної аудиторської служби України норм статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, та мало наслідком завдання шкоди суспільним інтересам та порушення інтересів держави, про що 17.01.2023 було постановлено окрему ухвалу.

При цьому, зазначена окрема ухвала переглядалась в апеляційному порядку.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі №927/1002/22 скасовано окрему ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2023 у справі №927/1002/22, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність бездіяльності Північного офісу Держаудитслужби, яка виявилась у незверненні до суду із відповідним позовом, у зв`язку з вжиттям всіх вичерпних заходів (на які він уповноважений) з метою усунення порушень, виявлених під час проведення перевірки закупівлі.

Наведене також свідчить про відсутність у Держаудитслужби повноважень звертатись до суду із позовом про визнання договорів недійсними.

Аналіз ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів цих норм.

В розумінні положень статей 53, 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор в кожному конкретному випадку при зверненні до суду з позовом повинен:

- довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави, зазначити, в чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави, необхідність їх захисту, навести та обґрунтувати підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді,

- визначити орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функції у спірних правовідносинах, навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду,

- надати належні та допустимі докази здійснення прокурором повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Разом з тим, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах органу, у якого відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Північного офісу Держаудитслужби.

У даному випадку прокурор мав би або визначити інший компетентний орган, уповноважений на захист спірних інтересів у суді, або обґрунтувати відсутність такого органу і звернутись до суду з позовною заявою, набувши статусу позивача у справі.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд повинен повернути таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, а якщо суд помилково порушив провадження у справі, такий позов підлягає залишенню без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі 912/2385/18 зазначила, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби, підлягає залишенню без розгляду.

Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги приписи п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та відсутність клопотання від платника судового збору, відсутні підстави для повернення судового збору.

Щодо заяви прокурора про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 140 ГПК України).

Враховуючи те, що прокурор подав заяву про забезпечення позову вже після відкриття провадження у справі, а суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду, тобто фактично розгляд цієї справи закінчився, у суду відсутні підстави для її розгляду по суті, а відтак заява про забезпечення позову підлягає поверненню прокурору.

У судовому засіданні 03.10.2023 відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини ухвали.

Керуючись ст. 13, 53, 136, 140, 162, 226, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов залишити без розгляду.

2. Заяву заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 09.10.2023.

Суддя В. В. Шморгун