ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Справа № 904/355/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Ворона Л.О.

відповідача: не з`явився

третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Полтавської обласної державної (військової) адміністрації на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.05.2023 р. у справі №904/355/23, ухвалене суддею Тимошенком О.М., повний текст рішення складено 25.05.2023 р.

за позовом Полтавської обласної державної (військової) адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТЕН"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 126 344,54 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Полтавська обласна державна (військова) адміністрація пред`явила позов про стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 126 344, 54 грн. штрафних санкцій за невиконання умов договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання, з яких: 81 007,40 грн. пені за прострочення зобов`язання поставити товар, 45 337,14 грн. пені за прострочення зобов`язання повернути кошти.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.05.2023 р. у справі №904/355/23 у задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Полтавська обласна державна (військова) адміністрація звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити провадження у справі. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 25.05.2023 у справі №904/355/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Полтавської обласної державної (військової) адміністрації у повному обсязі. Розглядати апеляційну скаргу по справі №904/355/23 у судовому засіданні за участю учасників справи

Листом №904/355/23/4021/23 від 23 червня 2023 р. апеляційний господарський суд витребував матеріали справи №904/355/23 з Господарського суду Житомирської області.

05.07.2023 р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №904/355/23.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2023 р. апеляційну скаргу Полтавської обласної державної (військової) адміністрації на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.05.2023 р. у справі №904/355/23 - залишено без руху. Запропоновано Полтавській обласній державній (військовій) адміністрації протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 4026 грн.

24.07.2023 р. на адресу апеляційного господарського суду від Полтавської обласної державної (військової) адміністрації надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської обласної державної (військової) адміністрації на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.05.2023 р. у справі №904/355/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 28.09.2023 р. о 10:00 год.

04.09.2023 р. на адресу апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшли письмові пояснення, щодо апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.05.2023 р. по справі №904/355/23.

22.09.2023 р. на адресу апеляційного господарського суду надійшла заява від представника Полтавської обласної державної (військової) адміністрації про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. У разі неможливості проведення вищевказаного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - просить забезпечити проведення судового засідання у режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 р. клопотання представника Полтавської обласної державної (військової) адміністрації про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №904/355/23 - задоволено.

У судовому засіданні 28.09.2023 р. представник Полтавської обласної державної (військової) адміністрації підтримав доводи апеляційної скарги, вважає що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 25.05.2023 р. у справі №904/355/23 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача та третьої особи не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.04.2023 р. у справі №904/355/23 у задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено норми, яка б надавала право позивачу звертись до суду в інтересах третьої особи, яка є юридичною особою з усіма відповідними правами. Відтак, Господарський суд Житомирської області дійшов висновку, що позов, поданий в інтересах третьої особи, яка не має самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, не може бути задоволений.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо них інших учасників справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник вказує, що судом першої інстанції не було враховано специфіку відносин, що виникають і приводу використання субвенції, що здійснюється з дотриманням умов тристоронніх договорів на здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, що призвело до неправильного висновку суду про те, що Полтавська обласна державна (військова) адміністрація звернулась із зазначеним позовом до суду в інтересах АТ «Укрзалізниця». Даний позов спрямований виключно на забезпечення захисту інтересів держави та стягнення грошових коштів до державного бюджету, а не задоволення потреб АТ «Укрзалізниця».

При цьому, відповідно до пункту 6.1 Договору визначено, що у разі затримки поставки Товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, постачальник сплачує на зазначений у цьому Договорі рахунок Платника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого Товару за кожним день затримки. Оскаржуване рішення є незаконним у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не враховано те, що Полтавська обласна державна (військова) адміністрація звернулась із зазначеним позовом до суду не в інтересах АТ «Укрзалізниця», а як учасник господарських відносин, чиї права та законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів. Так, суд першої інстанції не врахував специфічність відносин, що склалися у даному випадку, оскільки Позивач має право вимагати стягнення грошових коштів у вигляді пені з відповідача на підставі того, що відносини щодо поставки та відповідальності за її неналежне здійснення/нездійснення, відповідно до умов Договору знаходяться у площині відносим виключно між Замовником та Постачальником, а рахунок зазначений у прохальній частині позову відповідає вимогам пункту 6.1. Договору щодо сплати пені на рахунок Платника зазначений у Договорі.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано положення Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2022 № 528, статті 527 ЦК України, статей 173, 193, 231 ГК України, а також пункт 6.1 Договору на постачання продовольчих товарів тривалого зберігання та/або пакувальних товарів для їх фасування від 18.04.2022 №18/04-1, що є підставою для скасування судового рішення відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 277 ГПК України.

У письмових пояснення представник Акціонерного товариства "Українська залізниця" стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано усі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, не надано належну оцінку доказам по справі, а тому рішення підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позов поданий неналежним позивачем, що не відповідає фактичним обставинам справи та дає підстави стверджувати, що судом не надано належну оцінку доказам по справі та не досліджено зміст правовідносин, що виникли між учасниками справи.

В умовах воєнного стану Кабінетом Міністрів України тимчасово, на час дії правового режиму воєнного стану, запроваджено особливі підходи в нормативному правовому регулюванні відносин у сфері публічних закупівель, скасовано низку обмежень щодо застосування замовниками обов`язкових процедур закупівлі певних видів товарів, робіт і послуг.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 185 «Про деякі питання здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану» (далі - Постанова № 185) уповноважено АТ «Укрзалізниця» в умовах воєнного стану виступати, зокрема, платником за тристоронніми договорами, замовником за якими є військові адміністрації та/або центральні органи виконавчої влади, із здійснення закупівель за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №193 «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» з резервного фонду Державного бюджету України виділено Міністерству інфраструктури України 6,6 млрд грн (як субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам) на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, а саме на придбання необхідних продовольчих, а також пакувальних товарів для їх фасування, пального, будівельних матеріалів для проведення першочергових аварійно ремонтних робіт на об`єктах, які пошкоджені внаслідок бойових дій, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів (вакцин), медичних виробів, допоміжних засобів до них, медичного обладнання, оплату послуг із зберігання та/або переробки зерна.

Порядком та умовами надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стапу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2022 №528 (далі - Порядок №528), головним розпорядником субвенції визначено Міністерство інфраструктури України. Положеннями пунктів 3-5 Порядку №528 у свою чергу передбачено, що використання субвенції здійснюється з дотриманням умов тристоронніх договорів, замовниками за якими є обласні, Київська міська військові адміністрації, а платником за грошовими зобов`язаннями замовників за договорами - АТ «Укрзалізниця». Субвенція надається шляхом її перерахування Міністерством інфраструктури України на рахунок АТ «Укрзалізниця», відкритий в державному банку. Кошти, використані АТ «Укрзалізниця» для здійснення оплати за договорами, є субвенцією, що передана з державного бюджету до місцевих бюджетів у сумі такого платежу. Отже, законодавством передбачена можливість закупівлі товарів, робіт та послуг за рахунок коштів державного бюджету для задоволення нагальних потреб функціонування держави шляхом укладення тристоронніх договорів, замовниками (покупцями) за якими є військові адміністрації та/або центральні органи виконавчої влади, а платником - АТ «Укрзалізниця» (відповідно до Постанови № 185).

Таким чином, позивачами за позовами в інтересах держави з підстав невиконання чи неналежного виконання тристоронніх договорів для задоволення нагальних потреб функціонування держави, у тому числі за вимогами про повернення сплачених коштів, застосування штрафних санкцій та передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України виплат, є замовники за такими договорами та Міністерство інфраструктури України як головний розпорядник субвенції.

У свою чергу, АТ «Укрзалізниця» є лише фактичним платником грошових коштів не за власними, а за грошовими зобов`язаннями замовників за тристоронніми договорами, та відповідно не набуває жодних прав за договором, зокрема і права вимоги будь-якого виконання на її користь, а отже, може залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, Полтавська обласна військова адміністрація, як Замовник за Договором, мала всі правові підстави для звернення до господарського суду з позовною заявою до відповідача щодо притягнення останнього до відповідальності за невиконання умов укладеного тристороннього договору.

Щодо змісту позовних вимог, зокрема, стягнення коштів на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця», то зазначена вимога сформована відповідно до вимог Договору, а саме пункту 6.1., який передбачає, що разі затримки поставки Товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує на зазначений у цьому договорі рахунок Платника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого Товару за кожен день затримки.

При цьому, судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, проігноровано той факт, що вимагаючи стягнути штрафні санкції на користь АТ «Укрзалізниця», Позивач цілком чітко уточнює у позовних вимогах, що таке стягнення має відбутись відповідно до укладеного тристороннього договору (за Договором від 18.04.2022 №18/04-1) на конкретні реквізити саме того рахунку АТ «Укрзалізниця» у державному банку з якого і були перераховані кошти Постачальнику, що повністю відповідає змісту договірних зобов`язань та вимогам нормативно-правових актів, якими регулюється бюджетна програма здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для задоволення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану за рахунок коштів державного бюджету.

З огляду на викладене, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права щодо змісту спірних договірних зобов`язань, зокрема, застосування в даних правовідносинах цивільно-правового інституту виконання обов`язку боржника третьою особою в частині оплати придбаного товару, порушено норми процесуального права щодо оцінки та дослідження доказів; відповідно не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не надано належну оцінку доказам по справі, що за цілком обґрунтованих підстав позову, призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Полтавською обласною державною (військовою) адміністрацією (Замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (Платник) визначені умови договору приєднання на постачання продовольчих товарів Постачальником (юридичною особою або фізичною особою-підприємцем), який може приєднатись до договору на визначених договором умовах.

Відповідно до пункту 1.1 цього Договору Постачальник зобов`язується поставити Замовнику продовольчі товари, перелік, кількість, ціни, умови оплати та поставки яких зазначаються Замовником у заявках, а Замовник зобов`язується прийняти вказаний Товар, а Платник зобов`язується своєчасно забезпечити оплату за нього на умовах цього Договору.

Пунктами 11.2, 11.3 Договору, визначено, що відповідно до умов статті 634 Цивільного кодексу України цей Договір є договором приєднання і може бути укладений лише шляхом приєднання Замовника та Постачальника до всіх умов Договору в цілому. Доказом повного та беззаперечного прийняття Замовником усіх умов цього Договору (акцептом) є факт направлення Замовником на адресу Постачальника заявки, визначеної пунктом 1.1 цього Договору. Доказом повного та беззаперечного прийняття Постачальником всіх умов цього Договору (акцептом) є факт направлення Постачальником на адресу Замовника письмового повідомлення про прийняття заявки Замовника (рахунку на попередню оплату), визначеної пунктом 1.1 цього Договору. Постачальник не має права змінювати умови Договору, а лише може до них приєднатися.

13.04.2022 Полтавською обласною державною (військовою) адміністрацією на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТЕН" відправлено заявку на постачання продовольчих товарів, а саме: м`ясо свинини тушковане в жерстяній банці 425 гр. (15310000-8 М`ясопродукти) у кількості 39950,00 кг. (а.с.20).

18.04.2022 відповідачем виставлено Рахунок на оплату №18/04-1 на загальну суму 6 570 600,00 грн, з яких аванс (30%) - 1 971 180,00 грн. (а.с.21).

Таким чином, 18.04.2022 відповідач приєднався до договору, тому між позивачем, третьою особою та відповідачем укладено Договір на постачання продовольчих товарів (а.с.14-19).

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору, попередня оплата у розмірі 30 (тридцять) % вартості Товару проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання Платником від Міністерства аграрної політики та продовольства України сканованої копії рахунку за формою згідно з додатком 1 до цього Договору, оформленого належним чином та погодженого Замовником та Міністерством аграрної політики та продовольства України, за умови наявності бюджетних коштів на поточних рахунках Платника.

22.08.2022 платник провів попередню оплату у розмірі 30 % в сумі 1 971 180,00 грн. на рахунок Постачальника. Це підтверджено Журналом руху по стадіям укладення договору з автоматизованої платіжної системи Акціонерного товариства "Укрзалізниця" і не заперечується відповідачем. (а.с.22).

Відповідно до пункту 5.4 Договору, товар повинен бути поставлений Замовнику протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання Постачальником попередньої оплати, якщо інше не узгоджено Сторонами додатково.

Однак, Постачальник на адресу Замовника направив лист №49 від 19.09.2022 , у якому зазначив, що з моменту виставлення рахунку минуло 4 місяці і за цей час відбулось значне зростання закупівельних цін на сировину, а відповідно і збільшення вартості замовленої продукції. Замовник не попередив Постачальника про планування оплати та не уточнив актуальність ціни на замовлену продукцію, а тому рахунок № 18/04-1 від 18.04.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "МІТЕН" вважає недійсним та зобов`язується повернути перерахований авансовий внесок на рахунок Платника (а.с.26).

Платіжними дорученнями від 22.09.2022 № 107 та від 23.09.2022 № 109, 110, 111 Постачальник (відповідач) повернув кошти на рахунок Платника (третьої особи) (а.с. 27-31), про що не заперечив позивач.

Пунктом 6.8 Договору визначено, що Постачальник зобов`язаний у разі не здійснення ним поставки Товару з будь-яких причин повернути отриманий ним відповідно до умов цього Договору авансовий платіж не пізніше, ніж протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту, коли мала бути здійснена поставка.

Відтак, у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо поставки Товару, постачальник повинен був повернути отриманий авансовий платіж до 31.08.2022.

Відповідно до пункту 6.1 Договору , у разі затримки поставки Товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, постачальник сплачує на зазначений у цьому Договорі рахунок Платника (третьої особи) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості непоставленого Товару за кожний день затримки.

У зв`язку з порушенням зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача на користь третьої особи 81 007,40 грн. пені за прострочення зобов`язання поставити товар, 45 337,14грн. пені за прострочення зобов`язання повернути кошти.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.05.2023 р. у справі №904/355/23 у задоволення позову відмовлено.

4.Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно зі статтею 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 5.4 Договору, товар повинен бути поставлений Замовнику протягом 2 (двох) календарних днів з моменту отримання Постачальником попередньої оплати.

Оскільки платник здійснив попередню оплату 22.08.2022 у розмірі 30 % в сумі 1971180,00 грн., то постачальник зобов`язаний був поставити узгоджену сторонами партію товару у строк до 24.08.2022.

Пункт 6.8 Договору передбачає обов`язок відповідача у разі не здійснення ним поставки повернути отриманий авансовий платіж не пізніше, ніж протягом п`яти банківських днів з моменту, коли мала бути здійснена поставка.

Позивач здійснив нарахування штрафних санкцій за період з 25.08.2022 по 23.09.2022 на суму боргу 1971180, 00 грн. Обрахування здійснено за два періоди з 25.08.2022 по 23.09.2022 (з дня початку прострочення виконання зобов`язання з поставки товару по день фактичного повернення суми авансу) на суму 81007,40 грн. і за період з 01.09.2022 по 23.09.2022 (з дня початку прострочення повернення авансу по день фактичного повернення авансу) на суму 45337, 14 грн. Загальна сума нарахування становить126344,54 грн.

Апеляційним судом не надається оцінка підстав та правильності здійсненого нарахування штрафних санкцій, оскільки позов не може бути задоволений з інших підстав, які виключають можливість його задоволення.

Як зазначено вище, позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке відповідно до умов укладеного договору є платником. Порядок оплати за поставлений товар визначається п.2.2. Договору, згідно з яким авансовий платіж та остаточний розрахунок здійснює Платник.

Зі змісту пункту 6.1 договору вбачається, що відповідач у разі затримки поставки товару або поставки товару не в повному обсязі несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка сплачується на користь Платника за договором.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Законодавець у такий спосіб встановлює, що особа може захищати в суді лише свої права та інтереси у разі їх порушення. Результатом позитивного для позивача судового рішення є зміна після ухвалення цього рішення його майнового чи іншого стану або настання для позивача інших юридично значущих наслідків чи встановлення фактів, які оспорюються чи не визнаються відповідачем.

Стаття 2 ГПК України у частині першій визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Таким чином, правом на звернення до господарського суду має визначене коло осіб, права яких порушені або оспорюються.

Відповідно до частини 1 статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами, відповідно до частини 3 цієї статті, є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим, склад учасників справи визначено ст.41 ГПК України, частина 1 якої встановлює, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Частиною 1 статті 50 ГПК України встановлюється, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відтак, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є учасниками справи, проте не є сторонами.

Задоволення позовних вимог у справі, що розглядається, не призведе до жодних наслідків для позивача, оскільки позовні вимоги спрямовані на захист прав третьої особи.

Доводи апеляційної скарги щодо захисту позивачем прав держави не можуть бути взяті до уваги, оскільки частина 3 статті 4 ГПК України встановлює, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Процесуальні права і особливість участі таких осіб визначається положеннями ст.53-55 ГПК України.

Полтавська обласна державна (військова) адміністрація, звертаючись до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТЕН" на користь третьої особи Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафних санкцій за не своєчасне виконання зобов`язань за договором поставки, зобов`язана обґрунтувати право на таке звернення. Натомість, позивачем не наведено та судами не встановлено такого закону, яким би було надано право позивачу звертатись до суду в інтересах третіх осіб, які, у свою чергу, на підставі частини 2 статті 4 ГПК України мають право звернення до господарського суду.

Враховується також, що за наявності у позивача права на судовий захист, позовна вимога повинна бути сформована таким чином, щоб задоволення її господарським судом призвело до позитивних наслідків для самого позивача, що є необхідною умовою здійснення ефективного судового захисту, адже під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов, що випливає з положень ст.13 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.

У апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської обласної державної (військової) адміністрації на рішення Господарського суду Житомирської області від 25.05.2023 р. у справі №904/355/23 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №904/355/23 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "05" жовтня 2023 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.