РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2023Справа № 917/814/16 (910/9625/21)
Суддя Господарського суду міста Києва Яковенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАз" (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735)

про стягнення заробітної плати

в межах справи №917/814/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №917/814/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАз" про банкрутство.

До Господарського суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення заробітної плати.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яковенко А.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 прийнято до свого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Автокраз" стягнення заробітної плати до розгляду в межах справи №917/814/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "АвтоКраз" та відкрити провадження; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); зобов`язано Приватне акціонерне товариство "АвтоКраз" надати суду у строк до 11.10.2021: копію наказу про зарахування на роботу ОСОБА_1 ; копію наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 ; довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (з помісячною розшифровкою) ОСОБА_1 .

08.10.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло повідомлення про часткову оплату заборгованості по заробітній платі у розмірі 5 553,35 коп., що підтверджується копією звітів-рахунків , виданого Акціонерним товариством «ОТП Банк».

21.12.2021 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду від 10.09.2021.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

У відповідності до ч.8 статті 251 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами 1 та 2 статті 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи, а також доказами, що були надані позивачем протягом усього періоду розгляду справи в суді.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив наступне.

ОСОБА_1 , з 01.06.2000 прийнятий по переводу оператором вакуумно-напилених процесів, далі переведений на посаду оператора установок для нанесення покриттів у вакуумі 6 розряду в цеху інструментального виробництва, що підтверджується за строковим трудовим договором у ПрАТ «АвтоКраз» з 18.10.2011 відповідно до наказу №501 від 18.10.2011, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до розпорядження Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» №457 від 30.10.2020 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією розпорядження та записом у трудовій книжці.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне отримання винагороди за працею захищається законом.

Статтею 1, 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконувану ним роботу.

За нормами ст. ст. 21, 22 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У ч. 3 ст. 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із наданими сторонами доказами до суду, відповідач всупереч наведеним законодавчим положенням при звільненні ОСОБА_1 не виплатив йому заробітну плату. Як вказує позивач у позовній заяві, заборгованість відповідача з виплати позивачеві заробітної плати становить 10 987,07 грн.

Вказаний розрахунок позивачем був здійснений на підставі зарплатних корінців за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року та звіту-розрахунку за період з 01.01.2020 по 01.10.2020, наданого АТ «ОТП Банк», що містяться в матеріалах позовної заяви.

Відповідач у наданих документах на виконання вимог ухвали суду від 10.09.2020 надав довідку про заробітну плату до виплати станом на 10.12.2021, що становить 3 986,84 грн., проте розмір вказаної заборгованості є перерахуванням в банк відповідно до зарплатних корінців, тобто розмір заробітної плати, що вказує відповідач була виплачене позивачу, та не є предметом розгляду даної справи.

Доказів на спростування розміру заборгованості з виплати заробітної плати, який заявлений позивачем до стягнення при подачі позовної заяви, відповідачем не надано.

Проте, ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 надано відомості про часткову оплату заборгованості по заробітній платі у розмірі 5 553,35 грн., що підтверджується копією звіту -рахунку за період з 01.01.2020 по 20.09.2021, виданої АТ «ОТП БАНК».

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (в частині стягнення заробітної плати у розмірі 5 553,35 грн.) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про необхідність закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача коштів у розмірі 5 553,35 грн.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Будь-яких інших доказів на підтвердження сплати відповідачем заробітної плати позивачу в повному обсязі матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи загальний розмір заборгованості по заробітній платі (10 987,07 грн.) та розмір сплачених відповідачем коштів (5 553,35 грн.), суд приходить до висновку, що позивач має право на присудження до стягнення заробітної плати у розмірі у розмірі 5 433,72 грн.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, а саме з ПрАТ «АвтоКраз» підтягає стягненню заробітна плата у розмірі 5 433,72 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача коштів у розмірі 5 553,35 грн. необхідно закрити провадження, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2021 між позивачем (клієнт) та адвокатом Шулік Оленою Йосипівною (адвокат) був укладений договір про надання професійної правничої допомоги №260521 (надалі - «Договір»), за умовами якого клієнт доручає адвокату, а адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу з питань та на умовах, передбачених цим договором. За надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату грошову винагороду /ГОНОРАР/. (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

За змістом п. 2.1 Договору адвокат зобов`язується надати клієнту правничу допомогу, пов`язану зі: складанням позовної заяви від імені ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» про стягнення заробітної плати; складання клопотання від іменя ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва про витребування доказів у Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз».

Згідно акту від 08.06.2021 приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги сума послуг з надання правничої допомоги становить 3 000,00 грн. У зазначеному акті наведено детальний опис наданих послуг.

Позивачем здійснено оплату послуг адвоката у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією 0.0..1 від 11.06.2021.

Дослідивши подані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено розмір витрат на правничу допомогу у справі №917/814/16 (910/9625/21) та заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу, враховуючи ціну позову (3 000,00 грн.), є співмірною.

На підтвердження того, що Шулік О.І. є адвокатом, надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2447 від 30.10.2018.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, враховуючи часткове задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «АвтоКраз» суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат на оплату послуг адвоката виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 483,67 грн.

Крім того, керуючись положеннями п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 122,64 грн.

На підставі викладеного та керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 13, 74, 76-79, 129, 231, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в частково.

2. Закрити провадження у справі №917/814/16 (910/9625/21), що розглядається в межах справи №917/814/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз», в частині вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» на користь ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі 5 553,35 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 5 433 (п`ять тисяч чотириста тридцять три) грн. 72 коп. та . та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн. 67 коп. Видати наказ.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «АвтоКраз» (39631, Полтавська обл., м. Кременчук, вулиця Київська, 62; ідентифікаційний код 05808735) в дохід Державного бюджету України 1 122 (одна тисяча сто двадцять дві) грн. 64 коп. судового збору. Видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя А.В. Яковенко