ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"05" жовтня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4309/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ» про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-65/23 від 03.10.2023 року/ у справі № 916/4309/23

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ» /, адреса 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-а, вхід Б, оф.8, e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» /, адреса 65012, м. Одеса, вул. Вел. Арнаутська, 49, кв. 2, e-mail: /

про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 7 994 400,00 грн

ВСТАНОВИВ:

03.10.2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ» звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-65/23/, в якій просить:

1. Накласти арешт на все майно ТОВ «МАНІ ФЛОУ»;

2. Заборонити Міністерству юстиції України та будь-яким іншим його структурним підрозділам та територіальним органам, включаючи Департамент нотаріату та державної реєстрації, ДП «НІС» та будь-яким іншим суб`єктам та органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, будь-яким державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, особам які виконують функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, приватним та державним нотаріусам: вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно ТОВ «МАНІ ФЛОУ».

В обґрунтування заяви ТОВ «ВЕЛ МІТ» посилається на те, що між сторонами укладено договір безпроцентної позики № 16/09-22 від 16.09.2022 року, згідно якого сума наданих грошових коштів становить 15 000 000,00 грн. Заявник вказує, що станом на день звернення із даною заявою ТОВ «МАНІ ФЛОУ» порушило зобов`язання за договором позики та не повернуло грошові кошти у розмірі 7 994 400,00 грн. Між сторонами велася переписка щодо наявної заборгованості та листом від 08.09.2023 року ТОВ «МАНІ ФЛОУ» повідомило про неможливість виконання грошових зобов`язань у сумі 7 994 400,00 грн.

Заявник вказує, що має намір звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Заявник наголошує, що оскільки ТОВ «МАНІ ФЛОУ» немає можливості виконати свої грошові зобов`язання перед іншими контрагентами, наявні обґрунтовані сумніви щодо можливості стягнення заборгованості за рахунок майна товариства, та відповідно, щодо ймовірності виконання майбутнього рішення суду про стягнення боргу.

Заявник зазначає, що запропоновані ним заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом майбутнього позову, оскільки спір стосується стягнення заборгованості у значному розмірі, а невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у справі. Також заявник підкреслює, що заходи забезпечення позову не позбавляють ТОВ «МАНІ ФЛОУ» володіти та користуватися майном, а є тимчасовим обмеженням щодо розпорядження, з огляду на майбутній судовий спір, а тому відсутні ризики спричинення відповідачу збитків даним забезпеченням.

05.10.2023 року на адресу суду надійшли доповнення до заяви про забезпечення позову /вх. № 35101/23/, в яких заявник підкреслює, що предметом майбутнього позову буде стягнення з відповідача ТОВ «МАНІ ФЛОУ» на користь ТОВ «ВЕЛ МІТ» заборгованості за договором позики у розмірі 7 994 400,00 грн. На виконання п. 6 ч. 1 ст. 141 ГПК України заявник повідомляє, що в даному випадку заходи забезпечення позову не спричинять збитків відповідачу, тому відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Заявник вказує, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ» про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-65/23 від 03.10.2023 року/ у справі № 916/4309/23, господарський суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідачем у майбутньому позові є ТОВ «МАНІ ФЛОУ» //, зареєстроване місце знаходження якого - 65012, м. Одеса, вул. Вел. Арнаутська, 49, кв. 2. Враховуючи, що спір між сторонами виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за договором позики, то господарський суд приходить до висновку, що заявник правомірно звернувся до Господарського суду Одеської області, оскілки даний спір підсудний саме даному суду.

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною четвертою статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.08.2019 у справі №910/16586/18).

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 914/649/20, від 16.05.2023 у справі № 910/2281/22).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. (Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19).

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності. (Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22).

Господарським судом встановлено, що предметом майбутнього позову є стягнення з відповідача ТОВ «МАНІ ФЛОУ» на користь ТОВ «ВЕЛ МІТ» заборгованості за договором безпроцентної позики № 16/09-2022 від 16.09.2022 року у розмірі 7 994 400,00 грн. Заявник обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми безпроцентної позики.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (п. 4.7 постанови Верховного Суду від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Судом досліджено надані заявником доказ до заяви про забезпечення позову, а саме:

1. Договір безпроцентної позики № 16/09-2022 від 16.09.2022 року, сума позики за яким становить 15 000 000,00 грн /п. 2.1 договору/; строк надання позики до 15.09.2023 року /п. 4.1 договору/;

2. Лист-вимогу ТОВ «ВЕЛ МІТ» № 09/05 від 05.09.2023 року;

3. Відповідь ТОВ «МАНІ ФЛОУ» вих. № 08.09 від 08.09.2023 року, в якому товариство повідомило про неможливість виконання своїх зобов`язань за договором безпроцентної позики № 16/09-2022 від 16.09.2022 року у розмірі 7 994 400,00 грн;

4. Платіжні доручення про перерахування ТОВ «ВЕЛ МІТ» на користь ТОВ «Мані флоу» грошових коштів згідно договору безпроцентної позики № 16/09-2022 від 16.09.2022 року, а саме : № 1048 від 19.09.2023 року на суму 1 676 400,00 грн; № 1412 від 22.11.2022 року на суму 630 000,00 грн; № 1436 від 28.11.2022 року на суму 1 500 000,00 грн; № 1468 від 02.1.2022 року на суму 1 750 000,00 грн; № 1550 від 26.12.2022 року на суму 15 000,00 грн; № 1567 від 29.12.2022 року на суму 15 000,00 грн; № 52 від 17.01.2023 року на суму 181 000,00 грн; № 82 від 25.01.2023 року на суму 52 000,00 грн; № 214 від 17.02.2023 року на суму 495 000,00 грн; № 242 від 24.02.2023 року на суму 20 000,00 грн; № 304 від 15.03.2023 року на суму 848 000,00 грн; № 374 від 05.04.2023 року на суму 57 000,00 грн; № 601 від 25.05.2023 року на суму 165 000,00 грн; № 652 від 08.06.2023 року на суму 80 000,00 грн; № 666 від 15.06.2023 року на суму 80 000,00 грн; № 733 від 03.07.2023 року на суму 60 000,00 грн; № 851 від 03.08.2023 року на суму 40 000,00 грн; № 1027 від 18.09.2023 року на суму 30 000,00 грн;

5. Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2023 року стосовно ТОВ «Мані флоу», з якої вбачається, що відповідачу на праві належить наступне майно:

- Нежитловий будинок за адресою: м. Киїх, вул. Пушкінська, 9 (іпотекодержатель);

- Сушильно-фасувальний цех за адресою: Київська обл. , Броварський р., смт. Велика Димерка, вул. Соборна, 111-а (іпотекодержатель);

- Експедиційно-логістичний центр за адресою: Київська обл. , Броварський р., смт. Велика Димерка, вул. Соборна, 111-а (іпотекодержатель);

- Нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 (власник);

- Земельна ділянка за адресою: Київська обл., Броварський р., сщ/рада Великодимерська (іпотекодержатель);

- Квартира за адресою: м. Одеса, вул. Вел. Арнаутська, 49, кв. 2 (власник);

- Агропромисловий комплекс І черга за адресою: Київська обл., Броварський р., смт. Велика Димерка, вул. Леніна, 111а (іпотекодержатель);

- Агропромисловий комплекс за адресою: Київська обл., Броварський р., смт. Велика Димерка, вул. Леніна, 111 (іпотекодержатель);

- Земельна ділянка за адресою: Київська обл., Броварський р., сщ/рада Великодимерська (іпотекодержатель);

- Земельна ділянка за адресою: Київська обл., Броварський р., с. Семиполки, вул. Маркса Карла, зем. Діл. 1 (іпотекодержатель);

- Будинок з надвірними спорудами за адресою: Київська обл., Броварський р., с. Семиполки, вул. Маркса Карла, зем. діл. 1 (іпотекодержатель);

- Земельна ділянка за адресою: Київська обл., Васильківський р., смт. Глеваха, вул. Патона академіка, зем. Діл. 1 (іпотекодержатель);

Не досліджуючи під час розгляду заяви про забезпечення позову обґрунтованість майбутніх позовних вимог, господарський суд лише зазначає про існування між сторонами договірних відносин на підставі договору безпроцентної позики № 16/09-2022 від 16.09.2022 року, а також порушення відповідачем зобов`язань з повернення позики, про що зазначено останнім у відповіді ТОВ «МАНІ ФЛОУ» вих. № 08.09 від 08.09.2023 року.

Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом ТОВ «ВЕЛ МІТ» до ТОВ «МАНІ ФЛОУ» про стягнення 7 994 400,00 грн у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, тому застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 звернула увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 також звернуто увагу на таке: «Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог».

Також, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 зазначив, що "… виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним".

При цьому, відступаючи від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, Верховний Суд у справі № 908/2382/21 зазначив, що "можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника". Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Господарський суд зазначає, що адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно у межах суми позову (7 994 400,00 грн.), дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать збалансованість інтересів сторін, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами відповідачем задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.

Накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу у межах суми майбутнього позову (7 994 400,00 грн.), співвідноситься з предметом заявленого позову про стягнення грошових коштів, та існує зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом майбутньої позовної вимоги, а тому вжиття судом такого заходу забезпечення позову до подачі позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Крім того, за висновками суду, застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядження майном.

Враховуючи вищевикладене, та на підставі встановлених обставин, у суду є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення прав та інтересів позивача, здійснивши оцінку адекватності обраного заявником способу забезпечення позову, і беручи до уваги, що обраний заявником вид забезпечення позову про накладення арешту на все нерухоме майно не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки нерухоме майно фактично залишиться у володінні боржника (власника), а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним на час розгляду справи у суді, при цьому заходи забезпечення позову жодним чином не перешкоджають та не припиняють господарську діяльність відповідача, приймаючи до уваги предмет та підстави майбутнього позову, і встановивши, що обраний позивачем захід у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і зможе забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

При цьому суд зауважує, що накладення арешту на все нерухоме майно без конкретизації об`єктів нерухомого майна із зазначенням адрес відповідає судовій практиці, зокрема, постанові Верховного Суду від 21.09.2023 року у справі № 922/1856/23, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Харківської області від 11.05.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.06.2023.

Разом із тим, в частині вимог про заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно ТОВ «Мані флоу», господарський суд зазначає, що вказана вимога не підлягає задоволенню. Оскільки запропонований заявником в цій частині вид забезпечення позову, не співвідноситься з предметом заявленого позову про стягнення грошових коштів. У зв`язку із чим, господарський суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 5 ст. 140 ГПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З урахуванням вказаного, господарський суд приходить до висновку, що заява товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ» про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-65/23 від 03.10.2023 року/ у справі № 916/4309/23 підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтована та доведена.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Стосовно зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав у розумінні ст. 141 ГПК України для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 136, 137 , ч. 8 ст. 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ» про забезпечення позову до подачі позову /вх. № 4-65/23 від 03.10.2023 року/ у справі № 916/4309/23 задовольнити частково.

2. Накласти арешт на все нерухоме майно, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «МАНІ ФЛОУ» //, у межах ціни позову у розмірі 7 994 400,00 грн, до розгляду справи по суті.

3. В іншій частині вимог - відмовити.

4. Копію ухвали негайно направити учасникам справи та Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради /e-mail: /, для виконання.

5. Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ», що у відповідності до положень ч. 3 ст. 138 ГПК України, заявник повинен пред`явити позов протягом 10 днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" для виконання судових рішень.

Стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ МІТ» /, адреса 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-а, вхід Б, оф.8, e-mail: /.

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю «Мані флоу» /, адреса 65012, м. Одеса, вул. Вел. Арнаутська, 49, кв. 2, e-mail: /.

Ухвала дійсна до пред`явлення до виконання згідно положень ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала складена та підписана 05.10.2023 року.

Ухвала набрала законної сили 05.10.2023 року та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 254, 255 ГПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Петренко Наталія Дмитрівна