ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа №914/2243/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Скрипчук О.С.

Матущак О.І.

секретаря судового засідання Михайлишин С.В.

розглянувши апеляційну скаргу Національного університету "Львівська політехніка" вих. № 64-01-796 від 09.03.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/730/23 від 13.03.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 (суддя Король М.Р., повний текст складено 16.02.2023)

у справі № 914/2243/22

за позовом: Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (надалі ЛМКП "Львівтеплоенерго")

до відповідача: Національний університет "Львівська політехніка" (надалі НУ "Львівська Політехніка")

про стягнення 708 864,75 грн,

за учстю представників:

від позивача: Коцелко Ю.В.

від відповідача: Жбадинський В.О.

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Національного університету "Львівська політехніка" про стягнення 708 864,75 грн боргу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Національного університету "Львівська політехніка" на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" - 629 134,00 грн основної заборгованості, 9 315,85 грн- пені, 6 381,29 грн -3% річних, 64 033,61 інфляційних втрат та 10 632,96 грн судового збору.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем умов договору та забезпечення об`єкта відповідача за період з 01.06.2021 по 31.05.2021 включно тепловою енергією в гарячій воді у відповідних обсягах загальною вартістю 629 134,00 грн, а також прострочення виконання зобов`язання відповідачем, що є підставою для стягнення суми боргу. Окрім того, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Національний університет "Львівська Політехніка" звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 у справі №914/2243/33 скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає, що споживачем теплової енергії по договору № 1353/Р від 08.02.2012 є відокремлений структурний підрозділ Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка».

Національний університет «Львівська політехніка» не заперечує, що внаслідок недофінансування МОН України Фахового коледжу, в останнього виникла заборгованість перед позивачем.

3 метою погашення заборгованості за вказаним договором №1353/P від 08. 02.2012 адміністрація Фахового коледжу звернулась із листом до ЛМКП «Львівтепоенерго», яким гарантувала оплату за постачання теплової енергії у сумі 719 040,50 грн (станом на 01 вересня 2022 року, згідно з попередженням ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01.09.2022 № 1859) до 01 квітня 2023 року та одночасно просила про розтермінування заборгованості у розмірі 719 040,50 грн на шість місяців.

За результатом розгляду вказаного вище звернення ЛМКП «Львівтеплоенеро» надіслало на адресу відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» лист від 06 жовтня 2022 року № 08-8368, відповідно до якого ЛМКП просило підписати два примірники Графіка розтермінування до договору № 1353/Р (яким було розтерміновано періоди погашення заборгованості з жовтня 2022 по березень 2023 суму боргу 719 040,50 грн) про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Так, на виконання затвердженого графіка станом на грудень 2022 року відокремленим структурним підрозділом «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» було сплачено 911 900,00 грн

заборгованості перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» за договором №1353/Р від 08 лютого 2012 року.

Враховуючи наведене, оскільки на дату прийняття судом першої інстанції рішення був відсутній предмет спору, апелянт просив в силу п. 2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України закрити провадження у даній справі, , а сплачений позивачем судовий збір повернути позивачу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2023 справу № 914/2243/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т., Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного університету "Львівська політехніка" на рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 у справі № 914/2243/22.

04.05.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ( вх. № 01-04/2960/23 від 04.05.2023), в якому позивач звертає увагу, що графік розтермінування датований 19.10.2022 року, проте, ухвала про відкриття провадження у справі № 914/2243/22 року була винесена 26.09.2022 року. Також скаржник зазначив, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» надіслало на адресу відокремленого структурного підрозділу «Технологічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» лист від 06.10.2022 року № 08-8368, в якому попросило підписати два примірника графіка, але скаржник не надав жодних доказів того, коли саме даний графік було підписано та направлено на адресу ЛМКП «Львівтеплоенерго» (тобто, невідомо чи на момент винесення рішення судом першої інстанції позивач отримав підписаний графік).

Також представник позивача зазначає, що скаржник жодного разу не з?являвся в засідання в суді першої інстанції, не скористався правом на надання відзиву, не долучив будь яких доказів наявності графіка та проведених ним оплат. В апеляційній скарзі не міститься ніяких доказів того, що скаржнику було невідомо про наявність спору у Господарському суді Львівської області.

Окрім того, представник позивача не погоджується з твердженнями відповідача про те, що на момент прийняття судом першої інстанції рішення був відсутній предмет спору, оскільки суду першої інстанції не були подані докази погашення боргу.

У зв`язку із звільненням у відставку судді - члена колегії Кордюк Г.Т., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 справу № 914/2243/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Матущак О.І., Плотніцький Б.Д.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Плотніцького Б.Д. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2023 справу № 914/2243/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Матущак О.І., Скрипчук О.С.

26.09.2023 представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 у справі №914/2243/22 скасувати та на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК - закрити провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 у справі №914/2243/22 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2012 між Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" (теплопостачальна організація) та Національним університетом «Львівська Політехніка» в особі директора відокремленого структурного підрозділу - Технологічного коледжу національного університету «Львівська Політехніка» Костюка Івана Васильовича (споживач) було укладено договір №1353/Р про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до розділу 1 договору теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач (відповідач) зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Початок та закінчення опалювального сезону встановлюється відповідними органами влади ( п.2.2. Договору).

Відповідно до п.5.1. договору облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності - розрахунковим способом.

Відповідно до п.5.3.,5.5. договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає теплопостачальній організації звіт про фактичне споживання гарячої води та теплової енергії для опалення. Дата зняття споживачем показів приладів обліку - 22-ге число кожного місяця, подання звіту Теплопостачальній організації- не пізніше 23-го числа кожного місяця. У випадку відсутності у споживача приладів обліку теплової енергії для опалення та у випадку пошкодження або некоректної роботи даних приладів обліку кількість фактично спожитої теплової енергії для опалення визначається виходячи з теплового навантаження, зазначеного в додатку №1 до даного договору, з врахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря та кількості діб ( годин) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.1. договору розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими законодавством формами.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації (позивачу) вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідно до п.7.2.3. договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатком №1 до договору встановлено обсяги постачання теплової енергії, зокрема, загальне максимальне теплове навантаження об`єкта визначено в обсязі 0,284900 Гкал/год.

Договір та додаток №1 до договору підписані сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

На виконання умов договору позивач забезпечив об`єкт відповідача за період часу з 01.06.2021 по 31.05.2022 року тепловою енергією в гарячій воді у відповідних обсягах загальною вартістю 629 134,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості послуг, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача 629 134,00 грн основного боргу, 9 315,85 грн пені, 6 381,29 грн -3% річних та 64 033,61 грн - інфляційних втрат.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, які містять аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст. 275 ГК України).

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про теплопостачання" тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

01.06.2011 постановою Кабінету Міністрів України № 869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі - Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин сторін).

Згідно з п. 1 Порядку він визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.

Відповідно до п. 5 Порядку двоставковий тариф на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води - грошовий вираз двох окремих частин тарифу (умовно-змінної та умовно-постійної).

Зі змісту Порядку слідує, що плата за приєднане теплове навантаження є складовою ціни, яку споживач зобов`язаний сплатити теплопостачальній організації за надані йому послуги теплопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України засадами цивільного законодавства є свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Сторони в додатку №1 до договору, який підписаний сторонами, визначили, що загальне максимальне теплове навантаження об`єкта становить 0,284900 Гкал/год.

Відповідач як під час укладення договору, так і протягом його дії не висловлював жодних зауважень щодо зазначеного обсягу теплового навантаження, не звертався до позивача щодо його перегляду. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

З огляду на наведене, судом відхиляються покликання апелянта на те, що визначене в додатку №1 до договору теплове навантаження не є актуальним.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 6.3. договору передбачено, що споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації (позивачу) вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач порушив зобов`язання щодо оплати вартості теплової енергії за період з 01.06.2021 по 31.05.2022 року. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вказаний період становить 629 134,00 грн, а тому позовні вимоги у вказаній частині підставно задоволено судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 230 - 232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.2.3. договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши надані позивачем розрахунки позовних вимог, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність та обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 9 315,85 грн -пені, 6 381,29 грн -3% річних та 64 033,61 грн - інфляційних втрат.

Щодо покликання апелянта на те, що в суду існував обов`язок закрити провадження у справі, у зв`язку із сплатою відповідачем суми боргу під час розгляду справи в суді першої інстанції, та відсутністю предмету спору на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

В позовній заяві, поданій позивачем, та в апеляційній скарзі, поданій відповідачем (апелянтом), зазначено однакову адресу місцезнаходження відповідача: 79013, м. Львів, вул. Степана Бандери,12 та заначено електронну адресу .

26.09.2022 ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 914/2243/22 відкрито провадження та встановлено відповідачу строк впродовж 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для надання суду відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 165, 251 ГПК України. Зобов`язано відповідача відзив з доданими документами надіслати позивачу та докази надіслання надати суду. Дану ухвалу було направлено на адресу відповідача за вказаною в позовній заяві адресою та на офіційну електронну пошту.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт зазначає ту ж адресу, на яку скеровувались процесуальні документи суду першої інстанції та стверджує про його необізнаність з даними документами і подає до суду апеляційної інстанції нові докази, а саме копії платіжних доручень про оплату заборгованості позивачу та графік розтермінування заборгованості ВСП «Технологічний фаховий коледж Ну «Львівська політехніка» за договором № 1353/Р від 08.02.2012 в сумі 719 040, 50 грн, яка виникла станом на 01.09.2022.

Відповідно до приписів частин першої та третьої ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ст. 165 ГПК, не подав заперечень проти позову та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються доводи апеляційної скарги відповідача.

Колегія суддів не вбачає в доводах апелянта «винятковості випадку» чи зазначення «причини, що об`єктивно не залежать від особи», тому прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Відправлення на адресу відповідача ухвали суду про відкриття провадження у справі здійснювалося за адресою відповідача, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, апеляційний суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у суду першої інстанції, враховуючи ігнорування відповідачем надісланих на його офіційну адресу повідомлень про право надати відзив на позовну заяву разом з доказами сплати заборгованості та з`явитись в судове засідання, не було підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи були відсутні докази сплати заборгованості.

Таким чином, суд не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надано їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 у справі №914/2243/22 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Окрім того, нормами чинного Господарського процесуального кодексу України не передбачено закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 (відсутність предмета спору) на стадії апеляційного провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України Західний апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного університету "Львівська політехніка" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 у справі №914/2243/22 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.

5.Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текс постанови складено 05.10.2023.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.С. Скрипчук

О.І. Матущак