РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2023Справа № 910/7207/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області (вул. Якова Новицького, 5, м. Запоріжжя, 69035; ідентифікаційний код 02909973) в інтересах держави в особі 1) Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (пр. Берестейський, 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 37472062)

2) Східного офісу Держаудитслужби (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп.. 2, м. Дніпро, 49101; ідентифікаційний код 40477689) в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (вул. Перемоги, 129, м. Запоріжжя, 69057; ідентифікаційний код)

до 1) Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 38727770) в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (вул. Горького, 6, м. Бердянськ, Запорізька обл., 71112; ідентифікаційний код 38728360)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» (вул. Межигірська, 83, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 34607649)

про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору, стягнення 271 200 грн,

Представники сторін:

прокурор: Кузьміна Катерина

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: не з`явився

від відповідача-1: Мунтян Олег

від відповідача-2: не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Прокурора

До Господарського суду міста Києва звернувся керівник Бердянської окружної прокуратури Запорізької області (далі за текстом - Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі за текстом - Міністерство, Позивач-1) та Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області (далі за текстом - Управління Держаудитслужби, Позивач-2) з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі за текстом - ДП «АМПУ» в особі Бердянської філії, Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» (далі за текстом - ТОВ «РБУ «Промбудколія», Відповідач-2), в якому Прокурор просить суд:

- визнати недійсним рішення з визначення переможця, оформленого протоколом № 2 засідання постійно діючої робочої групи з визначення результатів допорогових закупівель через електронну систему закупівель «PROZORRO» за кодом ДК 021:20-6 Інші завершальні будівельні роботи Бердянської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (визначення переможця) від 28.03.2017;

- визнати недійсним договір № 29-В-БЕФ-17 від 12.04.2017 щодо закупівлі послуг «Поточний ремонт ділянки колії № 21 (інв. № 707)», укладений між ДП «АМПУ» в особі Бердянської філії та ТОВ «РБУ «Промбудколія»;

- стягнути з ТОВ «РБУ «Промбудколія» на користь ДП «АМПУ» в особі Бердянської філії 271 200 грн., а з ДП «АМПУ» одержані ним за рішенням суду 271 200 грн., стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби.

В обґрунтування поданого позову Прокурор зазначає, що укладений між відповідачами договір № 29-В-БЕФ-17 від 12.04.2017 (далі за текстом - Договір) є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, а тому у відповідності до положень частин 1 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), частини 1 статті 203 ЦК України має бути визнаний судом недійсним разом з рішенням електронних торгів, на підставі якого оспорюваний правочин і було укладено сторонами.

Крім того, Прокурор зазначає про необхідність застосування наслідків недійсності Договору, оскільки останній є виконаним та оплаченим Відповідачем-1 на суму 271 200 грн, яка отримана Відповідачем-2 в результаті його неправомірних дій з метою отримання незаконного права на укладення Договору задля одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства.

Також Прокурор у позовній заяві зазначає, що про факт вчинення Відповідачем-2 антиконкурентних узгоджених дій, що призвело до спотворення результатів тендера, проведеного Відповідачем-1 стало відомо з рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.05.2020 № 58/7-рш, а тому про порушення Договором інтересів держави та суспільства Прокурор довідався 06.05.2020, з якого і почався перебіг строку позовної давності.

Із поданих письмових пояснень позивачів вбачається, що останні підтримують заявлені Прокурором вимоги та просять суд їх задовольнити.

Задля спростування доводів Відповідача-1 Прокурором надано відповідь на відзив, в якій наведено судову практику Верховного Суду для підтвердження доводів щодо наявності у Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області права на звернення до суду з позовами про визнання недійсним договорів, а тому дотримавшись порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» у Прокурора виник обов`язок відреагувати на порушення інтересів держави шляхом подання даного позову.

Так, Прокурор стверджує, що завідома суперечлива мета дій Відповідача-2 полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення Договору не на конкурентних засадах за підсумками публічної закупівлі, спотвореної антиконкурентними узгодженими діями учасників, що відповідно є підставою для визнання Договору недійсним.

2. Стислий виклад позиції Відповідача-1.

Із поданого відзиву вбачається, що станом на дату його подання Договір є виконаний обома сторонами, а на дату його укладання Відповідач-1 не міг дізнатися, що Відповідачем-2 та ПП «Владікос» під час підготовки документації в процедурі закупівлі діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою.

Відповідач вказує, що Прокурор у позові наполягає на необхідності визнання недійсним правочину на підставі частини 1 статті 215, частини 1 статті 203 ЦК України, як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки вчинений з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції в той час як в силу положень статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі» (оскільки оспорюваний правочин укладено за результатами електронних торгів) така підстава відсутня.

Також Відповідач вказує, що справедливими є твердження Прокурора про те, що дії Відповідача-2 спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, однак зазначене не доводить того, що зміст правочину та мета, з якою він вчинений завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, як це передбачено частиною 1 статті 203, частиною 3 статті 228 ЦК України.

У відзиві Відповідачем звертається увага суду на те, що антиконкурентні узгоджені дії вчинені Відповідачем-2 саме з метою укласти Договір, при тому що Прокурором не надано доказів надання послуги із завищенням цін, можливість надання послуг з використанням менших ресурсів, а також не вказано на протиправні наслідки укладання та виконання Договору.

Відтак, Відповідач-1 стверджує, що з наданих Прокурором доказів та викладених у позові доводів не вбачається за можливе встановити, що Відповідач-2 під час укладання Договору діяв з метою відмінною від мети, передбаченої статтею 42 Господарського кодексу України задля досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку.

Окрім викладеного Відповідачем-1 надано заперечення в частині представництва інтересів держави Позивача-2, оскільки у останнього взагалі не виникало права на пред`явлення до суду позову згідно вимог діючого законодавства, який Прокурором подано за результатами перевірки в межах повноважень, наданих Законом України «Про прокуратуру», а не за результатами державного фінансового контролю органів Держаудитслужби.

Додатково, у поданих запереченнях на відповідь на відзив Відповідач-1 стверджує, що у Прокурора не виникало ні права, ні обов`язку на пред`явлення позову до суду в інтересах Позивача-2 звертатися до суду з позовом оскільки процедура закупівлі завершена, договір виконаний сторонами, а підстави проведення моніторингу зазначеної закупівлі відсутні.

Задля додаткового обґрунтування відсутності підстав для визнання недійсним Договору, Відповідач-1 зазначає, що Прокурором не доведено, що мета укладання Договору та наслідки його виконання суперечать інтересам держави і суспільства, а видатки понесені Відповідачем-1 за результатами виконання спірного Договору є його власними коштами, отримані філією за рахунок здійснення господарської діяльності.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 29.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 19.06.2023.

12.06.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Позивача-2 щодо позову.

14.06.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення Прокурора на пояснення Позивача-2.

14.06.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від Відповідача-1.

Підготовче засідання 19.06.2023 відкладено на 10.07.2023.

20.06.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

22.06.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Позивача-1 щодо позову.

07.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 07.07.2023, розглянувши клопотання Прокурора, викладене у позові, про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності обставин, на які посилався заявник. Дана інформація занесена до протоколу судового засіданні від 07.07.2023.

У підготовчому засіданні 07.07.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07.08.2023.

11.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення Прокурора.

У підготовчому засіданні 07.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.08.2023.

Судові засідання 07.08.2023, 04.09.2023 відкладалися на 04.09.2023, 25.09.2023 (відповідно).

04.09.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові письмові пояснення Відповідача-1.

У судовому засіданні 25.09.2023, яке проходило в режимі відеоконференції за допомогою програми захищеного відеоконференцзв`язку з судом «ВКЗ» Прокурор підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник Відповідача-1 заперечував щодо задоволення позову та просив суд відмовити.

Представники Позивачів та Відповідача-2 у дане засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про місце, дату та час розгляду справи.

Заслухавши вступні слова Прокурора та представника Відповідача-1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у судовому засіданні 25.09.2023 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

14.07.2017 Бердянською філією ДП «Адміністрація морських портів України» у електронній системі публічних закупівель «PROZORRO» придбано за спрощеною закупівлею послуги «Поточний ремонт ділянки колії № 21 (інв. № 707) ДК 021:2015: 45450000-6 - Інші завершальні будівельні роботи (ідентифікатор закупівлі UA-2017-03-14-000191-с).

Очікувана вартість предмета закупівлі становила 229 093, 77 грн.

Згідно реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у зазначеній процедурі закупівлі приймали суб`єкти господарювання: ТОВ «РБУ «Промбудколія» з пропозицією 226 000 грн та ПП «Владікос» з пропозицією 229 000 грн.

Критерієм вибору переможця була ціна.

Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ «РБУ «Промбудколія», електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.

Рішенням з визначення переможця, оформленого протоколом № 2 засідання постійно діючої робочої групи з визначення результатів допорогових закупівель через електронну систему закупівель «PROZORRO» за кодом ДК 021:20-6 Інші завершальні будівельні роботи Бердянської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 28.03.2017, переможцем процедури відкритих торгів визначено ТОВ «РБУ «Промбудколія», тендерна пропозиція із сумою 226 000 грн. без ПДВ якого відповідала технічним вимогам, установленим у тендерній документації замовника.

Цим рішенням вирішено акцептувати пропозицію ТОВ «РБУ «Промбудколія».

У зв`язку з викладеним, електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір.

Як наслідок, між Відповідачем-1 (Замовник) та Відповідачем-2 (Виконавець) укладено Договір, відповідно до пункту 1.1. якого Виконавець зобов`язується надати, а Замовник оплатити послуги з поточного ремонту ділянки залізничної колії № 21.

Ціна Договору становить 271 200 грн (пункт 3.1. Договору).

Згідно звіту про виконання договору про закупівлю від 03.01.2018 та банківській виписці по рахунку Відповідача-1, Договір є повністю виконаним, а відтак кошти в розмірі 271 200 грн сплачено Відповідачем-1 на користь Відповідача-2.

Зазначені обставини також визнаються Відповідачем-1 та не заперечуються Відповідачем-2.

За результатами опрацювання відомостей, розміщених на офіційному сайті Антимонопольного комітету України, електронної системи публічних закупівель «Прозорро» Прокурор листом від 02.02.2023 вих № 50/2-206вих30 звернувся до Південно - східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із запитом щодо надання копії рішення від 06.05.2020 № 58/7-рш задля вирішення щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді та пропозицією самостійно звернутися до суду з позовом про визнання недійсним Договору.

Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України листом від 15.02.2023 № 54-02/286 надало інформацію по справі № 58/25-19 та зазначило, що питання визнання недійсним Договору виходить за межі наданих вказаному органу повноважень.

Так, адміністративна колегія Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 58/25-19, винесла рішення від 06.05.2020 № 58/7-рш «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» відносно ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» та визнала, що ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» своїми діями вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю, проведених Відповідачем-1.

За порушення процедури закупівлі на вказаних юридичних осіб накладено штраф на загальну суму 41 000 грн. на кожного.

Під час розгляду справи № 58/25-19 адміністративною колегією Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України встановлено вчинення ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» антиконкурентних узгоджених дій під час підготовки до участі у Процедурах закупівель.

Так вказані особи діяли не самостійно, не змагалися між собою, а узгоджували свої дії.

Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, що призвело до спотворення результатів проведених торгів, що призвело до порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченої пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Станом на дату розгляду даної справи по суті рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.05.2020 № 58/7-рш є чинним, а законність останнього підтверджено судовими рішеннями в межах розгляду справи № 908/1256/20.

Згідно долученого до матеріалів справи Статуту ДП «Адміністрація морських портів України» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є державним унітарним підприємством та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (пункт 1); підприємство має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права (пункт 19); майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до вимог, передбачених законодавством України та Статутом (пункт 22); підприємство повинно дотримуватися фінансової дисципліни (пункт 37).

Так, Прокурор стверджує, що із врахуванням викладеного вище, Договір на підставі частини 1 статті 215, частини 1 статті 203 ЦК України підлягає визнанню недійсним оскільки суперечить інтересам держави і суспільства, а сплачені Відповідачем-1 на виконання умов Договору кошти в розмірі 271 200 грн підлягають поверненню в державний бюджет.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор Бердянської окружної прокуратури Запорізької області звертався до Східного офісу Держаудитслужби та Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області із листом від 02.02.2023 № 50/2-205вих23, до Міністерства інфраструктури України та ДП «Адміністрація морських портів України» із листом № 50-189-вих23 від 02.02.2023, а також до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України із листом № 50/2-701вих23 від 06.04.2023 щодо повідомлення останніх про наявні порушення ТОВ «РБУ «Промбудколія» та ПП «Владікос» при проведенні електронних торгів з метою самостійного звернення вказаних органів з позовом до суду про визнання договорів, укладених за результатами такого аукціону недійсними (в тому числі і оспорюваного Договору).

З відповіді Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області № 040831-17/558-2023 від 20.02.2023 вбачається, що останнє посилається на відсутність правових підстав для проведення моніторингу зазначених закупівель в силу їх завершення та виконання Договору, укладеного за результати таких закупівель, а відтак може лише порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання договорів недійсними у судовому порядку та стягувати в дохід держави кошти, отримані установами за незаконними договорами кошти.

Відтак, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області зазначило про відсутність у нього підстав для звернення до суду з позовом, про що додатково зазначило у письмових поясненнях.

Згідно відповіді ДП «Адміністрація морських портів України» від 28.02.2023 № 637/10-61-07Вих вбачається, що прокуратура не належить до кола осіб, уповноважених проводити моніторинг тендерних закупівель, а тому проведення такого моніторингу органами прокуратури є перевищенням повноважень вказаним державним органом, при тому, що у державного підприємства відсутні підстави вважати, що інтереси держави порушені.

У якості обґрунтування звернення Прокурора до суду в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури, у позові зазначається, що останнє є центральним органом виконавчої влади щодо забезпечення формування та реалізації державної політики зокрема і діяльності Відповідача-1, а також забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів, здійснює контроль (в тому числі і фінансовий) в сфері публічних закупівель в межах своїх повноважень згідно частини 4 статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі».

Так, Прокурор зазначає, що Позивач-1 та 2 у відповідь на направлені прокуратурою листи, повідомлення від 21.04.2023 № 50/2-831ВИХ-23 у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не вчинили дій щодо захисту інтересів держави у правовідносинах, які склалися щодо укладеного між відповідачами Договору та відповідно не пред`явили відповідний позов про визнання останнього недійсним, що і стало підставою для представництва Прокурором інтересів держави.

Із поданого відзиву вбачається, що Прокурор у позовній заяві наполягає на необхідності визнання недійсними оскаржуваного рішення тендерного комітету та Договору на підставі частини 1 статті 215, частини 1 статті 203 ЦК України, як таких, що завідомо суперечать інтересам держави та суспільства, а також просить суд застосувати спеціальні наслідки, передбачені частиною 3 статті 228 ЦК України.

В той же час, відповідно до статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Відтак, Відповідач стверджує, що приписами спеціального закону не передбачено визнання договору недійсним з підстав порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкуретних узгоджених дії, а розділом VIII Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді визнання недійсним договору про закупівлю.

Відповідач-1 звертає увагу суду на те, що дії Відповідача-2 спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладання Договору вчинено не на конкурентних засадах, однак Прокурор не доводять, що зміст правочину та мета, з якою він вчинений, завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Аргументи Відповідача-1 в цій частині ґрунтуються на тому, що Відповідач-2 під час укладання договору здійснював господарську діяльність на власний ризик саме з метою отримання прибутку, а порушення будь яких актів цивільного законодавства вчинені під час укладення договору не мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.

Окрім викладеного, Відповідач-1 звертає увагу суду на відсутність у Прокурора права звертатися до суду з даним позовом в інтересах держави в особі визначеного ним Позивача-2, оскільки у останнього не виникало право на звернення до суду з даним позовом взагалі.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Сторони уклали Договір за результатами процедури торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на момент укладання), який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

За змістом частин 1 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 37 Закону України «Про публічні закупівлі» закріплено підстави визнання договору про закупівлю недійсним, а саме договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Частиною 7 статті 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 228 ЦК України закріплено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

При вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до статті 228 ЦК України, зокрема частини 3 цієї норми, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою (зокрема постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18, від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17).

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 911/2961/19.

Суд вказує, що не погоджується з доводами Відповідача-1 в частині відсутності у статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі» такої підстави нікчемності договору як порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, оскільки норми частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст договору не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що відповідно свідчить про неможливість в даному випадку обмежуватися виключно положеннями спеціалізованого закону.

Згідно доводів Прокурора, Договір є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства та його моральним засадам.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

Оспорюваним є правочин, який є недійсним в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення.

На відміну від нікчемного, оспорюваний правочин на момент вчинення породжує для його сторін цивільні права та обов`язки, тому припускається дійсним. Водночас порушення умов дійсності правочинів в момент вчинення надає можливість одній зі сторін чи заінтересованій особі звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Тобто якщо правочин не оспорюється, то є дійсним і створює відповідні юридичні наслідки.

Аналогічні за змістом правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 911/2961/19.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону господарський суд повинен оцінювати на підставі законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18.

Як встановлено судом вище, ДП «Адміністрація морських портів України» є державним підприємством та входить до сфери Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, яке згідно пункту 1 Положення «Про Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України», затвердженого постановою КМУ від 30.06.2015 № 460 є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Бердянською філією ДП «Адміністрація морських портів України» (Відповідачем-1) вчинено дії щодо укладання Договору на отримання послуги шляхом публічних закупівель.

Згідно викладеного вище, між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 укладено Договір.

Однак, як встановлено чинним рішенням адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.05.2020 № 58/7-рш Відповідач-2 разом з ПП «Владікос» визнано винним у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) при участі у процедурі закупівлі послуги за оспорюваним Договором.

Пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Суд вказує, що зазначені обставини встановлені рішенням Антимонопольного комітету України (в особі його відділення), а докази скасування останнього матеріали справи не містять.

Відтак, суд зазначає, що саме внаслідок антиконкурентних узгоджених дій, усунення конкуренції та змагальності між учасниками, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції Відповідач-2 зміг укласти оспорюваний Договір та відповідно отримати прибуток у вигляді сплачених Відповідачем-1 коштів в сумі 271 200 грн., в той час як очікувана вартість предмета закупівлі становила 229 093, 77 грн.

Так, суд вказує, що за інших обставин Відповідач-2 не мав би змоги укласти Договір та відповідно отримати прибуток в розмірі 229 093, 77 грн., а Відповідач-1 мав би змогу отримати найбільш ефективний для нього результат шляхом укладення договору очікуваної вартості та забезпечити раціональне використання коштів державного підприємства, яке входить до управління центрального органу виконавчої влади.

Відтак, укладений між сторонами Договір суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі», вказаним вище вимогам законодавства про захист економічної конкуренції та укладений з умисних та протиправниї дій Відповідача-2.

Судом враховано пояснення Позивача-1 та доводи Відповідача-1 про те, що станом на дату укладання Договору (12.04.2017) останнім не було відомо про узгоджені антиконкурентні дії Відповідача-2, оскільки факт вчинення таких дій встановлено пізніше рішенням уповноваженого органу від 06.05.2020.

У частині 3 статті 5 ГК України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частиною 5 статті 13 ЦК України не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Статтею 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак:

закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у поставі від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згідно пункту 28 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» тендер (торги) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі).

Так, суд вказує, що Відповідач-1 оголошуючи проведення відкритих торгів мав на меті не просто задовольнити потребу в придбанні послуг з поточного ремонту, а здійснити їх придбання на засадах добросовісності та конкурентності учасників такого тендеру та у відповідності до вимог законодавства, що наразі не дотримано, чим допущено спотворення результатів торгів та укладенням Договору з порушеннями в результаті протиправних та умисних дій Відповідача-2 на здобуття перемоги у результаті процедури (разом з іншим учасником торгів (ПП «Владікос»)), що в свою чергу є проявом недобросовісної поведінки сторони.

Описані судом дії Відповідача-2 є умисними оскільки були завідомо погоджені та спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку та усунення вільної конкуренції, що відповідно не узгоджується із законними принципами здійснення господарської діяльності, а відтак суперечить вимогам чинного законодавства та інтересам державі в цілому.

За сукупністю викладеного вище, враховуючи викладені судом аргументи, суд дійшов висновку, що рішення з визначення переможця, оформленого протоколом № 2 засідання постійно діючої робочої групи з визначення результатів допорогових закупівель через електронну систему закупівель «PROZORRO» за кодом ДК 021:20-6 Інші завершальні будівельні роботи Бердянської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (визначення переможця) від 28.03.2017 є таким, що укладено за підсумками торгів, які проведено з порушенням вказаних вище вимог законодавства про захист економічної конкуренції, що водночас є підставою для висновку про невідповідність укладеного Договору вимогам чинного законодавства та наявність підстав для визнання вказаних правочинів недійсними на підставі частини 1 статті 203 та частини 1 статті 215 ЦК України.

Посилання Відповідача-1 на законність господарської діяльності Відповідача-2 жодним чином не спростовує встановлені судом та Антимонопольним комітетом України факти порушення ним порядку здійсненні публічних закупівель та укладення Договору.

У статті 216 ЦК України передбачено правові наслідки недійсності правочину, а саме у частині першій вказаної статті зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частиною 1 статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Так, задля реального захисту економічних інтересів держави, порушення яких виявлено за результатами укладенням незаконного Договору, з огляду на умисні дії Відповідач-2 в силу положень статті 216 та частини 3 статті 228 ЦК України останній змушений повернути сплачені кошти за Договором в розмірі 271 200 грн на користь Відповідача-1, а останній повинен вказану суму повернути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби, що відповідно свідчить про обґрунтованість заявленого Прокурором позову та наявність підстав для його задоволення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету», на яку посилається Прокуратура, затверджено Перелік кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, Держаудитслужбу визначено органом, що здійснює контроль за правильністю та своєчасністю надходжень доходів до бюджету за кодом 24060300 «Інші надходження», а відтак вимога Прокурора про стягнення коштів в рахунок держави в особі Східного офісу Держаудитслужби не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд погоджується з доводами Прокурора, що ним не пропущено строків позовної давності на звернення до суду з позовом, оскільки про порушення Відповідача - 2 йому стало відомо з рішення адміністративної колегії Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 06.05.2020 № 58/7-рш.

Крім того, суд звертає увагу Прокурора, що згідно частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, яка наразі відсутня в матеріалах справи.

Що стосується повноважень Прокурора на представництво інтересів держави в суді, суд враховуючи обґрунтування, які містяться в позовній заяві зазначає наступне.

Згідно із статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з частиною 4, 5 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Про це йдеться у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі про представництво інтересів в арбітражному судочинстві, яке відповідно до ст. 89 Закону України «Про Конституційний Суд України» є обов`язковим. Згідно з вказаним рішенням інтереси держави можуть збігатися, так і не збігатися з інтересами державних органів. Поняття інтереси держави є оціночним і у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або має відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та визначення згаданого елемента є поняття «інтерес держави».

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18.

Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (пункт 13 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 6 частини 1 статті 7 указаного Кодексу визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

У свою чергу практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України «Про публічні закупівлі», метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Так, відповідно до підпункту 1, 2 частини 1 статті 5 цього Закону закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників і максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Проте, порушення учасниками закупівель вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», спрямованого на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, нівелює можливість втілення вказаних принципів бюджетної системи України та публічних закупівель, призводить до неефективного та неекономного використання бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг.

Тому, пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення Відповідачем-2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання послуги за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», висловив позицію про те, що під ним потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (п. 2 резолютивної частини).

При цьому згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Статуту ДП «Адміністрація морських портів України», в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, останнє входить до сфери управління Позивача-1 та є державним підприємством, з огляду на, що органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є саме визначений Прокурором центральний орган виконавчої влади.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (частини 1 статті 8 указаного Закону).

Згідно з частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (частини 1 статті 2 цього Закону).

При цьому на підставі пунктів 8, 10 частини 1 статті 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. пп. 1, 3 п. 3 указаного Положення).

Згідно з підпункту 20 пункту 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Запорізької області здійснює Східний офіс Держаудислужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» та Положення про управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, затвердженого наказом Східного офісу Держаудитслужби від 29.08.2016 №3.

Наказом Держаудитслужби України від 02.06.2016 № 23 затверджено Положення про Східний офіс Держаудитслужби, відповідно до якого основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької та Кіровоградської областей та у складі Офісу утворюються як структурні підрозділи, в т.ч. управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.

Згідно з підпунктом 18 пункту 6 зазначеного Положення Східний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Таким чином, саме Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Запорізької області.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, відобразивши його у постанові від 09.09.2021 у справі №925/1276/19.

Суд вказує, що правильне, в порядку, визначеному законодавством, використання бюджетних коштів беззаперечно становить державний інтерес.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/898/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 в подібних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судом вбачається за можливе встановити бездіяльність органів, уповноважених у спірних відносинах та дотриманням Прокурором порядку, визначеного статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», що в свою чергу є підставою його звернення до суду.

Відтак, судом відхиляються заперечення та доводи Відповідача-1 стосовного того, що Прокурором не доведено порушення інтересів держави та наявності підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі визначених Прокурором позивачів.

З огляду на викладене, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, з огляду на досліджені судом докази, надані сторонами на підтвердження власних доводів, суд дійшов висновку, що Прокурором належним чином обґрунтовано позовні вимоги щодо наявності підстав недійсності протоколу, оформленого за результатами публічних закупівель, та укладеного Договору, а також необхідність застосування наслідків такої недійсності, що відповідно є підставою для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача-2, з огляду на те, що даний спір виник внаслідок неправомірних (неправильних дій) останнього.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області - задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення з визначення переможця, оформленого протоколом № 2 засідання постійно діючої робочої групи з визначення результатів допорогових закупівель через електронну систему закупівель «PROZORRO» за кодом ДК 021:20-6 Інші завершальні будівельні роботи Бердянської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (визначення переможця) від 28.03.2017.

3. Визнати недійсним договір № 29-В-БЕФ-17 від 12.04.2017 щодо закупівлі послуг «Поточний ремонт ділянки колії № 21 (інв. № 707)», укладений між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Бердянської філії та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» (вул. Межигірська, 83, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 34607649) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135; ідентифікаційний код 38727770) в особі Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (вул. Горького, 6, м. Бердянськ, Запорізька обл., 71112; ідентифікаційний код 38728360) 271 200 (двісті сімдесят одна тисяча двісті) грн., а з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» одержані ним за рішенням суду 271 200 (двісті сімдесят одна тисяча двісті) грн., стягнути в дохід держави в особі Східного офісу Держаудитслужби (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп.. 2, м. Дніпро, 49101; ідентифікаційний код 40477689).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління «Промбудколія» (вул. Межигірська, 83, м. Київ, 04080; ідентифікаційний код 34607649) на користь Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69057; ідентифікаційний код 02909973) судовий збір в розмірі 9 436 (дев`ять тисяч чотириста тридцять шість) грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 05.10.2023

Суддя Антон ПУКАС