ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023м. ДніпроСправа № 904/3998/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електроспецмаш", смт. Широке, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Без участі (виклику) представників сторін

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОСПЕЦМАШ" про стягнення суми заборгованості за Договором поставки № 23/07 від 23.04.2021 у розмірі 627 582, 55 грн, з яких основна сума боргу - 307 494, 10 грн, інфляційні втрати - 103 025, 83 грн, 3% річних - 15 156, 89 грн, неустойка - 201 905, 73 грн.

Ухвалою суду від 26.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/3998/23. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позовну заяву.

25.08.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позовній заяві

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого товару на підставі договору поставки № 23/04 від 23.01.2021.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву

Відповідач визнав позовні вимоги в частині основного боргу.

В нарахуванні 3 % річних та інфляційних втрат просить відмовити, пеню зменшити на 85 % до 30 285, 85 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

23.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Укрпромвпровадження» (далі позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою діяльністю «ЕЛЕКТРОСПЕЦМАШ» (далі відповідач, Покупець) було укладено договір поставки № 23/04.

Відповідно до пункту 1.1 договору на підставі даного Договору і в порядку, передбаченому ним, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти електроізоляційну та іншу продукцію, далі - Товар.

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування, кількість та ціна Товару, що поставляється по цьому Договору, зазначається у рахунках-фактурах та/видаткових накладних.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що загальна сума цього Договору остаточно буде визначатись шляхом сумування вартості поставленого протягом строку дії даного Договору Товару.

Постачальник продає покупцю товар за договірними цінами при здійсненні купівлі-продажу партії товару ціни на товар зазначаються у рахунку-фактурі/видатковій накладній. підписання видаткової накладної є підтвердженням погодження цін на товари, що зазначені у ній (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктами 2.2, 2.4 договору покупець здійснює оплату кожної партії товару протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару. Покупець здійснює оплату партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Поставка Товару здійснюється партіями на умовах FCA, склад Перевізника, місто Київ, якщо інше не погоджено сторонами (пункт 3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони встановили що приймання товару за кількістю і якістю здійснюється на умовах даного договору. Не узгоджені даним договором питання приймання товару по кількості та якості регулюються нормами чинного законодавства України, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністерства СРСР від 15.06.1965р № П-6 із змінами і доповненнями) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р № П-7 із змінами і доповненнями) в частині, що не суперечить умовам даного Договору.

У випадку несвоєчасного перерахування коштів, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за поставлений товару, за кожний день затримки платежу (пункт 6.3 договору).

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2022 року включно, але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, що виникли до закінчення строку дії Договору (пункт 7.1 договору)

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу товар, відповідно до видаткових накладних:

- № 142 від 23.04.2021 на суму 2 880 грн з ПДВ;

- № 222 від 11.06.2021 на суму 70 223 з ПДВ;

-№ 268 від 12.07.2021 на суму 5 832 грн з ПДВ;

- № 318 від 04.08.2021 на суму 6 066 грн з ПДВ;

- № 332 від 11.08.2021 на суму 64 319, 88 грн з ПДВ;

- № 554 від 09.11.2021 на суму 69 832, 56 грн з ПДВ;

- № 870 від 16.11.2021 на суму 49 612, 80 грн з ПДВ;

- № 576 від 17.11.2021 на суму 20 106, 86 грн з ПДВ;

- № 604 від 01.12.2021 на суму 61 500, 36 грн з ПДВ.

Всього товару за період з квітня по грудень 2021 року поставлено відповідачу на суму 350 374, 10 грн.

Відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 42 880 грн.

Доказів сплати якої до матеріалів справи не надано.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом, в якому позивач, окрім суми основного боргу в розмірі 307 494, 10 грн, просить суд стягнути з відповідача також пеню в розмірі 201 905,73 грн, три відсотки річних у розмірі 15 156, 89 грн та інфляційні втрати у розмірі 103 025, 83 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Щодо суми основного боргу

За приписом частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт прийняття покупцем товару на загальну суму 350 374, 10 грн підтверджується матеріалами справи.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати поставленого товару. Відповідно до пунктів 2.2 договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково у сумі 42 880 грн.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у розмірі 307 494, 10 грн від представників сторін не надійшло.

Відповідач наявну суму основного боргу визнав, але на момент розгляду справи доказів її погашення суду не надано. Тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 307 494, 10 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо суми пені

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормою частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписом частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У випадку несвоєчасного перерахування коштів, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за поставлений товару, за кожний день затримки платежу (пункт 6.3 договору).

Пунктом 7.3 договору погоджено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через три роки. До вимог про стягнення неустойки (штафу, пені) застосовується позовна давність в три роки.

Позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за несвоєчасну оплату товару в розмірі 201 905, 73 грн.

Враховуючи те, що факт порушення зобов`язання підтверджений належними та достатніми доказами, а також враховуючи, що сторони у договорі передбачили стягнення пені у разі прострочення сплати поставленого товару, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення пені.

Однак, перевіривши розрахунок пені, суд зазначає, що він є невірним.

Судом встановлено помилковість визначеного позивачем періоду нарахування пені та невідповідність здійсненого розрахунку пені положенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та частині 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

Позивачем при здійсненні розрахунку пені не враховано наведених вище положень щодо порядку перебігу строків, у зв`язку з чим помилково визначено кінцеві дати виконання відповідачем грошових зобов`язань та початкові дати періодів нарахування.

Виходячи з положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України та пункту 6.3 договору за видатковими накладними:

- № 222 від 11.06.2021 нарахування пені розпочинається з 11.08.2021, оскільки останнім днем оплати є 10.08.2021, тому пеня за відповідною накладною нараховується за періоди з 11.08.2021 по 16.12.2021 (часткова оплата 17.12.2021) та з 17.12.2022 по 12.07.2023. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування та часткові оплати пеня становить 23 634, 41 грн;

- № 268 від 12.07.2021 нарахування пені розпочинається з 11.09.2021, оскільки останнім днем оплати є 10.09.2021. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування пеня становить 4 025, 84 грн;

- № 318 від 04.08.2021 нарахування пені розпочинається з 05.10.2021, останнім днем оплати є 04.10.2021, оскільки 03.10.2021 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування пеня становить 4 119, 56 грн;

- № 332 від 11.08.2021 нарахування пені розпочинається з 12.10.2021, останнім днем оплати є 11.10.2021, оскільки 10.10.2021 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування пеня становить 43 471, 43 грн;

- № 554 від 09.11.2021 нарахування пені розпочинається з 11.01.2022, останнім днем оплати є 10.01.2022, оскільки 08-09.01.2022 вихідні. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування пеня становить 44 176, 27 грн;

- № 870 від 16.11.2021 нарахування пені розпочинається з 18.01.2022, останнім днем оплати є 17.01.2022, оскільки 15-16.01.2022 вихідні. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування пеня становить 31 213, 93 грн;

- № 576 від 17.11.2021 нарахування пені розпочинається з 18.01.2022, останнім днем оплати є 17.01.2022, оскільки 16.01.2022 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування пеня становить 12 650, 24 грн;

- № 604 від 01.12.2021 нарахування пені розпочинається з 01.02.2022, останнім днем оплати є 31.01.2022, оскільки 30.01.2022 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування пеня становить 32 923, 75 грн.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано пеню у розмірі 196 215, 43 грн.

Щодо зменшення суми неустойки

Розмір пені, передбачений ст. 1 вищезазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК.

Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною ж третьою статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру неустойки суду належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку (пеню) за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 196 215, 43 грн.

В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач послався на ті обставини, що наявність заборгованості відповідача перед позивачем виникла у зв`язку із систематичним невиконанням власних грошових зобов`язань контрагентами відповідача, про що свідчать рішення господарського суду від 04.07.2023 у справі № 904/1400/23, а також листи від 28.07.23 та 21.08.23, які були направлені відповідачем керівництву ПРАТ «Інгулецького ГЗК».

Тому, недобросовісна поведінка контрагентів відповідача не дає змоги своєчасно розрахуватися як із позивачем так і по зобов`язанням держбюджету, про що свідчать матеріали як виконавчого провадження № 72419707, так і Акт камеральної перевірки відповідача ГУ ДПС Дніпропетровській області від 10.07.23.

Крім того, відповідач зазначає, що сума пені складає фактично 66 % від суми основного боргу.

Суд враховує, що стягнення штрафних санкцій в більшості припадає на період воєнних дій та сторони знаходяться у складних умовах ведення господарської діяльності.

Також суд враховує сам розмір штрафних нарахувань та їх співвідношення з сумою боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено борг у сумі 307 494, 10 грн та нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних на загальну суму 313 491, 19 грн (з урахуванням здійсненого судом перерахунку), що є більшим ніж заявлена та стягнута сума основного боргу, а тому, з урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, вважає за можливе зменшити розмір пені до 30 285, 85 грн.

Щодо сум 3 % річних та інфляційних втрат

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач вимагає стягнення суми боргу з урахуванням 3% річних у розмірі 15 156, 89 грн за загальний період з 10.08.2021 по 12.07.2023 та інфляційні втрати у розмірі 103 025, 83 грн за той самий період.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд встановив, що при нарахуванні 3 % річних позивачем допущені ідентичні помилки, як і при нарахуванні пені.

Нарахування 3 % річних здійснюється наступним чином за видатковими накладними:

- № 222 від 11.06.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 11.08.2021, оскільки останнім днем оплати є 10.08.2021, тому 3% річних за відповідною накладною нараховується за періоди з 11.08.2021 по 16.12.2021 (часткова оплата 17.12.2021) та з 17.12.2022 по 12.07.2023. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування та часткові оплати 3 % річних становлять 2 162, 20 грн.

- № 268 від 12.07.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 11.09.2021, оскільки останнім днем оплати є 10.09.2021. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування 3% річних становлять 321, 16 грн;

- № 318 від 04.08.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 05.10.2021, останнім днем оплати є 04.10.2021, оскільки 03.10.2021 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування 3% річних становлять 322, 08 грн;

- № 332 від 11.08.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 12.10.2021, останнім днем оплати є 11.10.2021, оскільки 10.10.2021 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування 3% річних становлять 3 378, 12 грн;

- № 554 від 09.11.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 11.01.2022, останнім днем оплати є 10.01.2022, оскільки 08-09.01.2022 вихідні Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування 3% річних становлять 3 145, 34 грн;

- № 870 від 16.11.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 18.01.2022, останнім днем оплати є 17.01.2022, оскільки 15-16.01.2022 вихідні. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування 3% річних становлять 2 206, 07 грн;

- № 576 від 17.11.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 18.01.2022, останнім днем оплати є 17.01.2022, оскільки 16.01.2022 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування 3% річних становлять 894, 07 грн;

- № 604 від 01.12.2021 нарахування 3% річних розпочинається з 01.02.2022, останнім днем оплати є 31.01.2022, оскільки 30.01.2022 вихідний. Отже, враховуючи зміну початкової дати нарахування 3% річних становлять 2 663, 89 грн;

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних у розмірі 15 092, 92 грн. В задоволенні пені у розмірі 63, 67 грн відмовити.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Щодо індексу інфляції слід також зазначити, що показники індексу споживчих цін (індексу інфляції за окремі місяці та сукупного індексу інфляції за певний період часу) обчислюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та публікується в офіційних періодичних виданнях десятковим дробом, з одним числовим знаком після коми (тобто округленими до десятих). Отже, застосування у розрахунку індексу інфляції (сукупного індексу інфляції) з округленням до сотих є неправомірним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 103 025, 83 грн, суд встановив, що заявлена до стягнення сума вказаних нарахувань є невірною.

При нарахуванні інфляційних втрат за накладною № 576 від 17.11.2021 позивачем не враховано позицію, що якщо час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Тому, оскільки , останнім днем оплати є 17.01.2022 інфляційні втрати мають нараховуватися з лютого 2022 року відповідно.

За результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог інфляційні втрати підлягають зменшенню та стягненню у розмірі 102 182, 84 грн. У розмірі 842, 99 грн інфляційних втрат слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно з положеннями частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тож, з огляду на визнання відповідачем до початку розгляду справи по суті позову в частині суми основного боргу, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету судового збору в розмірі 2 306, 21 грн, що становить 50% від суми сплаченого ним судового збору за позовною вимогою про стягнення з відповідача суми основного боргу. Питання повернення позивачу з державного бюджету судового збору в розмірі 2 306, 21 грн підлягає вирішенню окремо шляхом постановлення відповідної ухвали суду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 7 008, 51 грн.

При цьому суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на сторону без урахування зменшення цих сум.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 114, 129, 130, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електроспецмаш» (53700, Дніпропетровська область, Широківський район, смт. Широке, вул. Лермонтова, буд. 1А; ідентифікаційний код 36729467) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження" (01133, м. Київ, провулок Лабораторний, буд. 1, оф. 400; ідентифікаційний код 42731421) основний борг у розмірі 307 494, 10 грн, пеню у розмірі 30 285, 85 грн, 3 % річних у розмірі 15 092, 92 грн, інфляційні втрати у розмірі 102 182, 84 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 008, 51 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І. Ярошенко