СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Харків Справа № 922/2578/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Семенові О.Є.

за участю:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" - Ткаченко А.М. (вх. №1764Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 14.08.2023 року у справі №922/2578/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Лавренюк Т.А.), повний текст якого складено 14.08.2023 року

за позовом Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, с. Маяки

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл", м. Харків

про стягнення 272 719,74грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.08.2023 року у справі №922/2578/23 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" на користь Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області 138795,00грн. основного боргу, 20 686,16грн. пені, 40 179,18грн. збитків від інфляції, 5544,19грн. 3% річних, 3 078,06грн. судового збору; в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 57 799,56грн. та 9 715,65грн. 7% штрафу відмовлено.

Виконавчий директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" - Ткаченко А.М. з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.08.2023 року у справі в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Позивач не довів жодного разу до відома відповідача свого волевиявлення щодо подальших дій, які відповідач був зобов`язаний вчинити.

З 31.01.2022 року тривало прострочення відповідача, оскільки він не надавав жодної відповіді на лист позивача; таке волевиявлення вперше було відображено лише в позовній заяві; хоча таке волевиявлення не заборонено законом та не позбавляє права позивача на захист його інтересів, воно має вирішального значення для визначення дати, з якої виникло грошове зобов`язання та було доведено до відповідача (продавця), а саме - 16 червня 2023 року (день отримання відповідачем позовної заяви в кабінеті Електронного суду), а не 01 лютого 2022 року, а тому саме з 16 червня 2023 року можливо стверджувати про прострочення відповідача.

Господарський суд першої інстанції помилково визначив днем початку грошового зобов`язання 01 лютого 2022 року, у зв`язку з чим неправильно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання; жодні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання не могли бути задоволені, оскільки такого зобов`язання до моменту пред`явлення позову не існувало та воно не могло бути порушеним, а тому господарським судом першої інстанції не вірно зроблено висновок про дату виникнення грошового зобов`язання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2023 року, для розгляду справи суддею - доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 року апеляційну скаргу виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" - Ткаченко А.М. на рішення господарського суду Харківської області від 14.08.2023 року у справі залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

31.08.2023 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№10387) на виконання вимог ухвали суду від 28.08.2023 року, яку разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" - Ткаченко А.М. на рішення господарського суду Харківської області від 14.08.2023 року у справі; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу до розгляду на "04" жовтня 2023 р. о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; запропоновано учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі "Електронний суд"; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2578/23.

07.09.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/2578/23 (вх.№10746).

19.09.2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11312), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що відповідач не попереджав позивача про припинення діяльності АЗС на території Одеської області, чим порушив вимоги п.7.4 договору; суду надані докази припинення роботи АЗС на території Одеської області та відповідач вказане визнає.

21.09.2023 року на адресу суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх. № 11430), яку долучено до матеріалів справи, в якій останній просить апеляційну скаргу задовольнити та вказує на те, що матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував факт направлення позивачем листів, на які він посилається; так само відсутні і докази того, що апелянт умисно не отримував листи, а тому аргументи позивача про умисне неотримання апелянтом від нього листів спростовується матеріалами справи.

Представники позивача та відповідача у судове засідання, призначене в приміщенні Східного апеляційного господарського суду 04.10.2023 року не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції; розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи; фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалу суду від 01.09.2023 року було надіслано засобами поштового зв`язку: ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл" (№678) - відправлення вручено 11.09.2023 року представнику ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл" - адвокату Ткаченко А.М.; Маяківській сільській раді Одеського району Одеської області (№680) - відправлення вручено 12.09.2023 року;

У зв`язку з введенням 24.02.2022 року на території України воєнного стану, з метою дотримання розумного балансу між реалізацією права на апеляційне оскарження і принципу юридичної визначеності, копію ухвали суду апеляційної інстанції від 01.09.2023 року було надіслано на офіційні електронні адреси: ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл" - ; Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області - та отримано за електронними адресами: ТОВ "Торговий дім "Сан Ойл" - ; Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області - , що підтверджується роздруківками електронного листування, які містяться у матеріалах справи.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 року у cправі №911/1808/21, де, зокрема, вказано, що порядок використання для обміну документами електронної пошти встановлено Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", в якому зазначено, що порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду апеляційної інстанції від 01.09.2023 року у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

При цьому, від учасників справи впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

02.09.2021 року Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області оголошено закупівлю ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Бензин А-95 в талонах), Ідентифікатор закупівлі UA-2021-09-02-000946-с.

За результатами проведеної процедури закупівлі № UA-2021-09-02-000946-с між Маяківською сільською радою Одеського району Одеської області (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" (відповідач) укладено договір поставки нафтопродуктів від 13.10.2021 року № ТД-5425 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивача ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Бензин А-95 в талонах), а позивач прийняти та оплатити вартість товару на умовах, передбачених цим договором.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару вказується у специфікації (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

За умовами п.1.3 договору відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (талонами) на отримання товару, відповідно до "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 року.

У п.3.1 договору сторони погодили, що ціна товару та його кількість вказується в специфікації. Загальна суму договору становить 712 500,00грн., з них станом на: 2021 рік - 171 000,00грн.; 2022 рік- 541 500,00грн.

Сторони у договорі погодили строк поставки товарів до 31.12.2022 року (п.5.1 договору), а також місце поставки (передачі) товарів, а саме: передача товару за договором здійснюється на АЗС відповідача шляхом заправки автомобілів позивача при пред`явленні довіреними особами позивача талонів (п.5.2 договору).

Відповідно до п.5.3 договору талони є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаному у талоні об`єму та марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скетч-картках вважаються виконаними. При цьому відповідач не може передати позивачу товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в талоні.

У разі неможливості виконати взяті на себе обов`язки по строкам, якості та кількості товару, який постачається, відповідач, відповідно до п.7.4 договору, зобов`язався повідомити про це позивача у строк, не пізніше ніж за 5 днів.

Строк дії договору сторонами погоджено у п.10.1 договору, а саме: умови договору застосовуються до відносин між ними з дня підписання договору і діють до 31.12.2022 року, в частині виконання своїх зобов`язань - до їх повного виконання сторонами.

Між сторонами до укладеного договору підписано специфікацію (додаток № 1), відповідно до якої відповідач зобов`язався передати позивачу бензин А-95 в талонах у кількості 25000л за ціною 28,50грн. за 1л на загальну суму 712 500,00грн.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 22.10.2021 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що невід`ємними частинами договору є специфікація (додаток № 1) та Календарний план (Додаток № 2).

Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 168 150,00грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 309 від 21.12.2021 року, наявного в матеріалах справи.

На виконання умов укладеного договору відповідачем передано позивачу талони на бензин автомобільний А-95 в загальному обсязі 5900 літрів за ціною 28,50 грн/л на загальну суму 168 150,00грн., що підтверджується копією видаткової накладної № 42509 від 21.12.2021 року, які оприбутковані за бухгалтерським обліком позивача.

Однак, талони на пальне у кількості 487шт., номіналом по 10 л, загалом 4870 л бензину не були реалізовані позивачем за призначенням.

Позивач посилається на те, що у період з 25.01.2022 року при спробі здійснити фактичну заправку пальним транспортного засобу на автозаправних станціях (АЗС) користувачів АЗС з використанням талонів, йому було відмовлено; 25.01.2022 року у телефонному режимі представник відповідача повідомила, що діяльність їх АЗС на території Одеської області припинена; листом від 31.01.2022 року відповідач повідомив позивача про припинення своєї діяльності та про можливість зміни талонів на талони партнерів постачальника або повернення коштів, проте в матеріалах справи даний лист відсутній; листом від 11.02.2022 року за вих. № 204-04.3-07 позивач звернувся до відповідача, в якому надав згоду на рівноцінну заміну талонів ТОВ ТД "Сан Ойл", отриманих згідно договору про закупівлю № ТД-5225 від 13.10.2021 року, на талони партнерів, які мають АЗС в межах с. Маяки (близько 30км).

13.04.2022 року позивач повторно звернувся на адресу відповідача з листом за вих. № 437-04.3-07, яким повідомив останнього про неможливість отримання палива відповідно до умов договору з проханням надати акт звірки щодо використання талонів та повідомити про подальші умови реалізації договору.

Доказів направлення даних листів на адресу відповідача матеріали справи не містять.

Позивач посилається на те, що станом на 01.06.2023 року залишок непоставленого відповідачем бензину А-95 становить 4870 літрів на загальну суму 138 795,00грн.

На суму основного боргу в розмірі 138 795,00 грн. позивач здійснив нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних та 7% штрафу.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача основний борг в розмірі 138 795,00грн., пеню в розмірі 78 485,72грн., інфляційні втрати в розмірі 40 179,18грн., 3% річних в розмірі 5 544,19грн., 7% штрафу в розмірі 9 715,65грн.

14.08.2023 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст.ст.11, 509 ЦК України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.ст.173-175 ГК України.

За положеннями ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Частиною 1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 ГК України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 ГК України).

За змістом ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Умовами договору, а саме п.5.1, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару до 31.12.2022 року.

Втім, в порушення умов договору поставку товару у визначений договором строк в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим станом на час звернення позивача до суду відповідачем не поставлено бензину марки А-95 в кількості 4870л на загальну суму 138 795,00грн.

Частиною 1 ст.670 ЦК України передбачено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Зі змісту зазначеної норми права слідує, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач в повному обсязі поставив позивачу товар, за який було проведено оплату, а також відсутні докази повернення грошових коштів позивачу.

Факт неможливості виконання своїх договірних зобов`язань (припинення діяльності автозаправок відповідача на обумовленій договором території) також не заперечується відповідачем.

Аргументи апелянта на те, що з 31.01.2022 року тривало прострочення відповідача, оскільки він не надавав жодної відповіді на лист позивача; таке волевиявлення вперше було відображено в позовній заяві; хоча таке волевиявлення не заборонено законом, не позбавляє права позивача на захист його інтересів, воно на думку апелянта має вирішальне значення для визначення дати, з якої виникло грошове зобов`язання та було доведено до відповідача (продавця) - 16 червня 2023 року (день отримання відповідачем позовної заяви в кабінеті Електронного суду), а не 01 лютого 2022 року; саме з 16 червня 2023 року можливо стверджувати про прострочення відповідача; господарський суд першої інстанції помилково визначив днем початку грошового зобов`язання 01 лютого 2022 року, у зв`язку з чим неправильно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання; жодні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання не могли бути задоволені, оскільки такого зобов`язання до моменту пред`явлення позову не існувало та воно не могло бути порушеним, не приймаються з огляду на наступне.

Так, сам відповідач вказав, що він листом від 31.01.2022 року повідомив позивача про припинення своєї діяльності та можливість зміни талонів на талони партнерів постачальника.

Вказана обставина також не заперечується і позивачем, проте ані позивачем, ані відповідачем даного листа до матеріалів справи не надано.

При цьому, згідно ч.1 ст.75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Таким чином, внаслідок припинення діяльності відповідача на території Одеської області, що була погоджена сторонами як місце поставки, позивач втратив можливість отримати товар в розмірі та на умовах, погоджених сторонами у договорі.

Оскільки ст.670 ЦК України передбачено право покупця діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми, при цьому законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, позивач може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту.

За матеріалами справи, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, строк поставки за договором закінчився. Після пред`явлення позивачем позову до суду, відповідач не повернув кошти, отримані останнім за непоставлений товар.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та виникнення у позивача права вимагати повернення сплачених ним коштів у розмірі неотриманого товару з 01.02.2022 року (наступний день після офіційного повідомлення відповідача про припинення діяльності на території Одеської області та неможливість виконати договірні зобов`язання).

В матеріалах справи наявні листи позивача від 11.02.2022 року та від 13.04.2022 року, якими він повідомив відповідача про згоду на рівноцінну заміну талонів ТОВ ТД "Сан Ойл", отриманих на підставі договору про закупівлю № ТД-5425 від 13.04.2021 року на талони партнерів, які мають АЗС в межах с. Маяки, проте доказів їх направлення відповідачу, не надано.

Оскільки відповідач не визнає факт їх отримання, а позивач доказів їх направлення на адресу відповідача не надав, господарський суд першої інстанції обгрунтовано не визнав відповідні докази як належні та не надав їм оцінки.

Отже, враховуючи те, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання та не поставив позивачу товар на суму 138 795,00грн., не повернув позивачу сплачені за цей товар кошти, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 138 795,00грн. обгрунтовано задоволені місцевим господарським судом.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних на загальну суму 5 544,19грн. за період з 01.02.2022 року по 01.06.2023 року, інфляційних втрат у сумі 40 179,18грн. за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року, слід зазначити таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши нарахування 3% річних за період з 01.02.2022 року по 01.06.2023 року на суму 5 544,19грн. та інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року на суму 40 179,18грн. за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, слід зазначити, що таке нарахування здійснено вірно.

При цьому, дослідивши розрахунок інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року, господарський суд першої інстанції обгрунтовано вказав на те, що такий розрахунок є навіть більшим, ніж просить позивач та правомірно задовольнив позовну вимогу в цій частині, не виходячи за межі позову.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 01.02.2022 року по 01.06.2023 року на суму 5 544,19грн. та інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року на суму 40 179,18грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 78 485,72грн. за період з 01.02.2022 року по 01.06.2023 року, слід зазначити таке.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1 та 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч.1 ст.216 ГК України).

Пунктом 7.2 укладеного договору сторони узгодили нарахування пені за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань, де відповідач зобов`язався сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожен день затримки.

Виходячи з викладеного та враховуючи умови п.7.2 договору, позивач має право на стягнення пені.

При цьому, за положеннями ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Дослідивши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, місцевий господарський суд вірно встановив, що позивачем не було враховано положення ч.6 ст.232 ГК України, внаслідок чого ним невірно визначено період нарахування пені.

Позивач просить стягнути з відповідача 78 485,72грн. пені, нарахованої за період з 01.02.2022 року по 01.06.2023 року, в той час як має право нараховувати пеню по 01.08.2022 року.

Умова договору про здійснення нарахування штрафних санкцій за весь час прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватись судом як установлення цим договором іншого, ніж у передбачений ч.6 ст.232 ГК України, строк, за який нараховуються штрафні санкції.

Здійснивши розрахунок пені за період з 01.02.2022 року по 01.08.2022 року на суму заборгованості в розмірі 138 795,00грн. за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, слід зазначити, що правильною сумою пені є 20 686,16грн.

Отже, місцевий господарський суд вірно вказав на те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 78 485,72грн. пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 20 686,16грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 7% штрафу в розмірі 9 715,65грн, слід зазначити таке.

В обґрунтування позовних вимог щодо нарахування штрафу позивач посилається на ч.2 ст.231 ГК України, відповідно до якої у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються у розмірах, передбачених відповідною нормою.

Таким чином, дія відповідної статті стосується лише господарських зобов`язань, в яких хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ГК України суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Позивач не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Докази того, що виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для нарахування штрафу на підставі абз.3 ч.2 ст.231 ГК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки сторонами у спірному договорі не обумовлено розмір нарахування штрафу за порушення відповідачем строків виконання зобов`язання, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 7% штрафу у розмірі 9 715,65грн. є такими, що задоволенню не підлягають.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Ойл" - Ткаченко А.М. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.08.2023 року у справі №922/2578/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.10.2023 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк