ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Справа № 918/446/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В. , суддя Олексюк Г.Є.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 по справі №918/446/23 (суддя Андрійчук О., м. Рівне, повний текст складено 20.07.2023 року)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO"

про стягнення у сумі 87 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2023 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" про стягнення 87 000,00 грн. штрафу за договором поставки №53-122-01-21-11037 від 28.07.2021.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 року у справі №918/446/23 позов задоволено. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 87 000,00 грн. штрафу, 2 684,00 грн. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "LEGIO" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 20 липня 2023 року у справі №918/446/23, та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" про стягнення 87 000,00 грн. штрафу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що ухвалу суду першої інстанції про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 15.05.2023 отримав на електронну пошту 16.05.2023. Відповідач 23.05.2023 надіслав до суду клопотання про: зміну територіальної підсудності справи; зобов`язання позивача направити позовну заяву та доданих документів відповідачу. Відповідач вважає, що позивач повинен був звернутися з позовними вимогами до Господарського суду Харківської області. Скаржник зазначив, що суд розглянув подані клопотання лише у рішенні суду, що позбавило відповідача скористатися наданим законом правом оскаржити ухвалу суду, щодо цього питання, окремо від рішення суду відповідно до ст. 255 ГПК України.

Також, звернув увагу суду на те, що не отримував копію позовної заяви разом з доданими документами від позивача, так як адреса відповідача в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 15.05.2023 була зазначена невірна, у зв`язку з чим був позбавлений права подання до суду відзиву на позовну заяву. Відповідач не отримував від позивача заяву від 28.06.2023 про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви з додатками відповідачу.

З огляду на викладене, відповідач не погоджується з твердженням суду, зазначеним в оскаржуваному рішення: «Відповідач своїм правом на відзив не скористався, відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами справи».

Вважає, що наведені обставини підтверджують порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та є підставою для оскарження рішення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 по справі №918/446/23. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, відповідно до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України.

12 вересня 2023 року від позивача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на адресу суду надійшов відзив в якому позивач просить суд апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 по справі №918/446/23 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 без змін.

Положеннями статті 269 вказаного Кодексу визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 у справі №918/446/23 без змін, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення від 20.07.2023 порушив норми процесуального права, а саме: не зобов`язав позивача направити позовну заяву та додані до неї документи на адресу відповідача, у зв`язку з чим останній не мав змоги скористатись своїм правом надати відзив на позовну заяву, а також відмовив в задоволенні клопотання про зміну територіальної підсудності справи лише у рішенні суду від 20.07.2023, чим позбавив можливості відповідача скористатись наданим законом правом оскаржити ухвалу суду, щодо цього питання, окремо від рішення суду відповідно до статті 255 ГПК України.

Стосовно питання зобов`язання позивача направити позовну заяву та додані документи відповідачу, колегія судді зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", 10.05.2023 засобами поштового зв`язку направило Товариству з обмеженою відповідальністю "LEGIO" позовну заяву з додатками до неї на адресу: 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 14, що підтверджується наявною в матеріалах справи поштовою накладною №727 та опису цінного листа (а.с.50, а.с. 52-53).

Вищезазначені докази спростовують твердження відповідача, що позивач при поданні позовної заяви до суду не дотримався вимог статті 172 ГПК України і не надіслав копії позовної заяви з додатками до неї відповідачу.

Окрім того відповідач зазначає, що адреса Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" яка вказана в ухвалі від 15.05.2023 не відповідає дійсності, саме тому останній не отримував позовну заяву з додатками до неї від позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Господарський суд Рівненської області при винесенні ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 15.05.2023 року допустив помилку та зазначив адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO": 33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12а, замість: 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 14. Проте, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.05.2023 внесено виправлення до ухвали суду від 15.05.2023 року, виправивши місцезнаходження відповідача на: 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 14 (а.с. 65-67, а.с. 84-85).

В матеріалах справи наявні списки розсилки поштової кореспонденції від 15.05.2023 та від 30.05.2023 в яких зазначено адресу відправлення ухвали суду відповідачу: 61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 14 (а.с 68, а.с 86), а також довідки про доставку електронного листа, що підтверджують надіслання ухвали суду на електронну адресу відповідача (а.с. 70, а.с 87), яка зазначена в клопотанні останнього (а.с. 71-72).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, станом на 15.05.2023 місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO": Україна, 61052, Харківська область, місто Харків, вул. Різдвяна, будинок 14 (а.с. 57-59).

Позивач подав до суду заяву від 28.06.2023 з доказами повторного направлення 06.06.2023 позовної заяви відповідачу з додатками за вищевказаною адресою для приєднання до матеріалів справи (а.с.88-89).

Щодо питання зміни територіальної підсудності справи, суд зазначає наступне.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з статті 1 Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.2 ст.11 ГПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, Законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 30 ГПК України встановлено правила виключної підсудності справ.

Загальне правило визначення територіальної юрисдикції викладене у ч. 1 ст. 27 ГПК України, відповідно до якої позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Водночас ч. 5 ст. 29 ГПК України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. При цьому вказана процесуальна норма жодним чином не конкретизує, що позовна вимога повинна стосуватись саме виконання договору. Йдеться про спір, що виник з такого договору.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язань є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі. Сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручним для них. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відносини між позивачем та відповідачем виникли з договору поставки №53-122-01-21-11037 від 28.07.2021. Пунктом 1.2 Договору сторони погодили місце виконання договору м. Вараш Рівненської області, що узгоджується із місцем поставки: 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК"Енергоатом" (п. 3.1.договору).

Товариством з обмеженою відповідальністю "LEGIO", згідно п.2.2 Договору поставлено Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" продукцію комплекти екранувальні для захисту від впливу електричних полів промислової частоти в кількості 5 шт. на суму 435 000, 00 грн., яка складається з ціни продукції - 362 500,00 грн. та ПДВ 72 500,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №150 від 18.08.2021 у строк до 01.11.2021 (п. 3.1 Договору).

Проте, 28.08.2021 позивачем виявлено невідповідності поставленої продукції, про що було складено довідку №Д1-7-292 про виявлені невідповідності на етапі ВК-1, та 30.08.2021 листом №15108/041 направлено на електронну адресу відповідача з проханням прийняти міри для усунення зауважень до 08.09.2021 (пункт 8.1 Договору). Відповідно до накладної - вимоги на відпуск матеріалів від 10.09.2021 за №334, продукцію повернуто відповідачу.

02 листопада 2021 позивач у зв`язку з простроченням строку заміни товару звернувся до відповідача з листом, в якому просив прискорити заміну товару, на що відповідач виправив недоліки, здійснивши заміну 5 комплектів екранувальних для захисту від впливу електричних полів промислової частоти, що підтверджується видатковою накладною №239 від 02.12.2021.

Однак, при здійсненні вхідного контролю поставленого товару позивачем знову виявлено ряд невідповідностей, у зв`язку з чим 15.12.2021 на електрону адресу відповідача направлено лист, в якому повідомлено про виявлені невідповідності. Відповідач, 28.12.2021 виправив недоліки та поставив позивачу товар. На виконання умов договору позивач направив лист за №23042/041 від 28.12.2021 про оформлення ярлика на придатну продукцію за №1-1-162 від 28.12.2021.Додатком до даного листа був ярлик на придатну продукцію за №1-1-162 від 28.12.2021.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно було встановлено, що у відповідача на підставі п.3.1. договору поставки виник обов`язок здійснити поставку товару зазначеного у специфікації №1 від 28.07.2021 у термін до 01.11.2021 включно, натомість відповідач вказане зобов`язання не виконав, відповідно останній є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання.

Відповідно до п. 9.1. Договору у випадку порушення Постачальником взятих на себе зобов`язань по поставці продукції відносно якості або комплектності, Постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% вартості неякісної (некомплектної) продукції. Сплата вказаних штрафних санкцій не звільняє постачальника від виконання зобов`язань за договором.

На адресу позивача 03.02.2023 надійшла відповідь на претензію, де останній зазначає, що поставка товару відбулась у строки, запропоновані позивачем та погоджені сторонами (а.с. 48).

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що усі спори, які виникають з цього договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України. Претензійний порядок досудового вирішення спорів є обов`язковим (п. 9.4. договору).

Абзацом 2 ч. 2 ст. 231 ГК України унормовано, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Застосування до боржника, що порушив господарське зобов`язання, санкцій у вигляді штрафу, передбаченого абз. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливе при сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоч би одна сторона є суб`єктом господарювання, що відноситься до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з порушенням умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), з вартості яких і розраховується в процентному відношенні розмір штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач поставив продукцію неналежної якості та порушив строк, установлений на усунення виявлених невідповідностей продукції умовами договору понад установлений строк, відтак у позивача, який належить до державного сектора економіки з урахуванням приписів ч. 1, 6 ст. 265, ч. 1, 2 ст. 268 ГК України, ст. 549, ч. 1 ст. 675, ст. 678 ЦК України виникло право на нарахування штрафу в розмірі 20% від неякісної продукції та стягнено 87 000,00 грн штрафу (435 000,00 грн Х 20% = 87 000,00 грн), що сторонами не заперечується.

Отже, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови існування в договорі відповідної умови, застосовується ч. 5 ст. 29 ГПК України і відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України, у позивача у такій справі виникає право вибору суду до якого він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору.

Тобто ст. 29 ГПК України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема в постановах КГС ВС від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, від 24.02.2021 у справі № 912/354/20.

Судова колегія вважає, що підстави апеляційного оскарження викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, що є підставою для відмови у її задоволенні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 у справі №918/446/23 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "LEGIO" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 20.07.2023 по справі №918/446/23 без змін.

2. Справу №918/446/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "09" жовтня 2023 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.