ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3294/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Г.І. Діброви, Н.М. Принцевської

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України: Піун С.П.

від Комунальної установи Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2023 року, суддя в І інстанції Желєзна С.П. повний текст якого складено 14.06.2023 в м. Одесі

у справі: №916/3294/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Комунальної установи Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради

про стягнення 388 482,39 грн

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України звернулося до Господарського суду із позовною заявою до Комунальної установи Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради про стягнення заборгованості у загальному розмірі 388 482,39 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 285 318,26 грн., пені у розмірі 34 550,87 грн., 3% річних у розмірі 6 402,08 грн., збитків від інфляції у розмірі 62 211,18 грн.

Позов обґрунтований фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості поставленого позивачем за період з 01.11.2021 по 23.11.2021 природного газу як постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.06.2023 у справі №916/3294/22 позов задоволено частково; стягнуто з Комунальної установи Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України основний борг у розмірі 285 318,26 грн, а також судовий збір у розмірі 4 280,00 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, враховуючи відсутність у відповідача постачальника природного газу, дані ТОВ „Оператор газотранспортної системи України про обсяги постачання природного газу за період з 01.11.2021р. по 23.11.2021, доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „ГК „Нафтогаз України позовних вимог в частині суми основного боргу у розмірі 285 318,26 грн за поставлений природний газ.

При цьому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, пені та інфляційних, з огляду на те, що обов`язок оплатити певну суму грошових коштів за поставлений ТОВ „ГК „ Нафтогаз України природний газ виникає після отримання рахунку, який має містити дані як про об`єм спожитого природного газу, ціну природного газу, так і про загальну вартість спожитого природного газу, яка має бути оплачена на рахунок постачальника. Таким чином, відсутність належних доказів виконання ТОВ „ГК „Нафтогаз України обов`язку щодо направлення на адресу Установи рахунку, виключає можливість нарахування пені, 3% річних та збитків від інфляції з 01.01.2022.

3 викладених обставин господарський суд доходить висновку про недоведеність ТОВ „ГК „Нафтогаз України наявності у нього права здійснювати нарахування 3% річних, збитків від інфляції та пені у зв?язку з відсутністю в матеріалах справи належних доказів виконання позивачем обов`язку, визначеного п. 4.3 договору, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ "ГК „Нафтогаз України до Установи позовних вимог про стягнення пені у розмірі 34 550,87 грн., 3% річних у розмірі 6 402,08 грн, збитків від інфляції у розмірі 62 211,18 грн.».

14.07.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, в якій останнє просить рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2023 у справі №916/3294/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 34550,87 грн, 3% річних в розмірі 6402,08 грн та інфляційних втрат в розмірі 62211,18 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару. Хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється на підставі рахунку, однак за змістом ст. 692 ЦК України та пункту 4.4. Типового договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується «з дня отримання товару», а не рахунку.

Зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за наданий товар, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України та призначено справу №916/3294/22 до розгляду на 19.09.2023 о 10:45.

Проте, у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді-члена колегії Діброви Г.І. з 18.09.2021 року по 19.09.20203 року, відповідно до наказу голови суду Богацької Н.С. від 13.09.2023 року № 229-к, відсутня можливість провести судове засідання 19.09.2023 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 призначено розгляд справи №916/3294/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2023 на 03.10.2023 о 12:00.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом публікації на офіційному веб-сайті суду відповідних оголошень у відповідності до вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується в частині в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 34550,87 грн, 3% річних в розмірі 6402,08 грн та інфляційних втрат в розмірі 62211,18 грн, а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 285 318,26 грн - основного боргу наразі не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України (постачальник) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України визначено постачальником останньої надії на ринку природного газу. Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу, постачальник останньої надії - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236.

Пунктом 2 Постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства Магістральні газопроводи України, Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника останньої надії обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Так, відповідач є бюджетною установою (в значенні Бюджетного кодексу України).

ТОВ „ГК „Нафтогаз України було складено та підписано акт приймання-передачі природного газу б/д №20176, згідно якого у листопаді 2021р. позивачем було поставлено Установі природний газ обсягом 16,98323 тис.м.куб., вартість якого складає 285 318,26 грн. Вказаний акт з боку Установи підписаний не був.

ТОВ „ГК „Нафтогаз України також було виставлено Установі рахунок на оплату природного газу №33012, згідно якого вартість поставленого позивачем природного газу у листопаді 2021р. складає 285 318,26 грн.

На підтвердження факту направлення на адресу Установи акту приймання-передачі природного газу б/д №20176 та рахунку №33012 ТОВ „ГК „Нафтогаз України було надано суду список згрупованих поштових відправлень від 10.01.2022р., та квитанції про прийняття плати за пересилання поштових відправлень від 16.12.2021р. та від 10.01.2022р.

Так, 10.01.2022р. між ТОВ „ГК „Нафтогаз України (Постачальник) та Установою (Споживач) було підписано типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2501 від 30.09.2015р. (далі по тексту договір).

Відповідно до п. 1.1 договору цей договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу постачальником «останньої надії» (далі - Постачальник).

Згідно з п. 1.3 договору цей договір є договором приєднання. При укладенні цього договору зі Споживачем ураховуються вимоги статей 205, 633, 634,641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування Споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Цей договір вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Умовами п. 2.1 договору передбачено, що за цим договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.3 договору постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Згідно з п. п. 4.3, 4.4 договору Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Положеннями п. 4.5 договору визначено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє Споживача від обов`язку сплатити заборгованість Постачальнику за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2022р. представник ТОВ „ГК „Нафтогаз України звернувся до ТОВ „Оператор газотранспортної системи України із адвокатським запитом, відповідно до якого просив надати інформацію щодо фактичних обсягів споживання природного газу, зокрема, Установою за період з 01.10.2021р. і до дати видачі відповіді.

Листом від 15.09.2022р. ТОВ „Оператор газотранспортної системи України у відповідь на адвокатський запит було повідомлено, що Установа протягом періоду з 29.10.2021р. по 23.11.2021р. (з різними періодами постачання по окремим точкам обліку) була закріплена за постачальником «останньої надії» - ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Обсяг природного газу, використаний споживачем за період з 01.11.2021р. по 23.11.2021р., складає 16,98323 тис.м.куб.; інформація щодо обсягу використаного Установою природного газу за період з 29.10.2021р. по 31.10.2021р. АТ „Херсонгаз до інформаційної платформи не надавалась.

На підставі даних, повідомлених ТОВ „Оператор газотранспортної системи України у листі від 15.09.2021р., ТОВ „ГК „Нафтогаз України було складено довідку про об`єми поставленого Установі природного газу.

Вартість поставленого відповідачу природного газу була розрахована позивачем із урахуванням цін, відображених у довідці від 29.09.2022р., яка містить інформацію про архів тарифів за 2021р.

Листом від 26.09.2022р. АТ „Державний ощадний банк України у відповідь на звернення ТОВ „ГК „Нафтогаз України було повідомлено, що за період з 01.10.2021р. по 19.09.2022р. грошові кошти від Установи на рахунок позивача не надходили.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначаються Законом України Про ринок природного газу № 329-VIII від 09.04.2015р.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1387/27832, затверджено Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії та постановлено, що суб`єкти господарювання, визначені Кабінетом Міністрів України як постачальники, які не мають права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (постачальники останньої надії), оформлюють свої договірні відносини зі споживачами на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу" у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 (далі - Правила №2496), постачальник останньої надії здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником останньої надії, затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Згідно з п. 3 розділу VI Правил №2496 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) Постачальник останньої надії здійснює постачання природного газу споживачу (за умови відсутності відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта) та оператору газорозподільної системи в таких випадках: банкрутство, ліквідація попереднього постачальника природного газу; зупинення або анулювання ліцензії на постачання природного газу попереднього постачальника; відсутність підтвердженої номінації та реномінації постачальника споживача, постачальника, який здійснює постачання газу оператору газорозподільної системи для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі, або оператора газорозподільної системи, який здійснює закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі на підставі договору (договорів) купівлі-продажу природного газу в оптового продавця, для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником останньої надії відключення по об`єкту такого споживача (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу, споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператору газорозподільної системи); відсутність побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії (точки комерційного обліку споживача) в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу та споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії).

Порядок укладення договору "останньої надії" визначається Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 (далі - Правила №2496).

Згідно з п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику останньої надії через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії, за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; прізвище, ім`я, по батькові (для побутових споживачів); назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача.

Згідно з п. 1.3 типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2501 від 30.09.2015р., при укладенні цього договору зі Споживачем враховуються вимоги статей 205, 633, 634,641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування Споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Установа протягом періоду з 29.10.2021р. по 23.11.2021р. не була включена до реєстру будь-якого постачальника природного газу, що підтверджується листом ТОВ „Оператор газотранспортної системи України від 15.09.2022р.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності в Установи постачальника природного газу протягом спірного періоду суду.

Таким чином, враховуючи відсутність в Установи постачальника природного газу, господарський суд дійшов правомірного висновку про укладення між ТОВ „ГК „Нафтогаз України та Установою договору постачання природного газу постачальником „останньої надії.

Отже, враховуючи повідомлені ТОВ „Оператор газотранспортної системи України листом від 15.09.2022р. дані про обсяги постачання природного газу за період з 01.11.2021р. по 23.11.2021р., а також довідку позивача від 29.09.2022р., яка містить інформацію про архів тарифів за 2021р., суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „ГК „Нафтогаз України позовних вимог в частині стягнення із відповідача суми основного боргу у розмірі 285 318,26 грн. за поставлений природний газ, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та наразі сторонами не оскаржується.

Однак, суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „ГК „Нафтогаз України позовних вимог про стягнення 3% річних, збитків від інфляції та пені, дійшов висновку, що необхідною умовою для визначення обґрунтованості вимог в частині застосування до відповідача заходів відповідальності, передбачених ст. 625 ЦК України, а також нарахування відповідачу пені, крім обставин наявності невиконаного боржником грошового зобов`язання, є правильність визначення позивачем періоду нарахування, у тому числі, моменту (строку), з якого боржник вважається таким, що прострочив.

Місцевий господарський суд зазначив, що з наданих ТОВ „ГК „Нафтогаз України доказів не вбачається за можливе встановити факт направлення на адресу відповідача акту та рахунку, стягнення заборгованості за якими є предметом спору по даній справі, а не будь-яких інших документів, оскільки позивачем не було надано суду опису вкладення, крім того, надані ТОВ „ГК „Нафтогаз України акт приймання-передачі природного газу №20176 (без дати) та рахунок №33012 не містять дати їх складення позивачем, що додатково свідчить про неможливість перевірки судом факту відправлення їх на адресу відповідача у грудні 2021р. або січні 2022р.

Господарський суд також вказав, що обов`язок оплатити певну суму грошових коштів за поставлений ТОВ „ГК „Нафтогаз України природний газ виникає після отримання рахунку, який має містити дані як про об`єм спожитого природного газу, ціну природного газу, так і про загальну вартість спожитого природного газу, яка має бути оплачена на рахунок постачальника. Отже, відсутність належних доказів виконання ТОВ „ГК „Нафтогаз України обов`язку щодо направлення на адресу Установи рахунку, виключає можливість нарахування пені, 3% річних та збитків від інфляції з 01.01.2022р.

З викладених обставин господарський суд дійшов висновку про недоведеність ТОВ „ГК „Нафтогаз України наявності у нього права здійснювати нарахування 3% річних, збитків від інфляції та пені у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних доказів виконання позивачем обов`язку, визначеного п. 4.3 договору, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ „ГК „Нафтогаз України до Установи позовних вимог про стягнення пені у розмірі 34 550,87 грн., 3% річних у розмірі 6 402,08 грн., збитків від інфляції у розмірі 62 211,18 грн.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується із вищевикладеним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, вищевказаний публічний договір постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як вже було зазначено вище, у період з 01.11.2021 по 23.11.2021 Позивач поставив Відповідачу природний газ в об`ємі 16 983,23 куб.м на суму 285 318,26 грн., яка не оплачена відповідачем. Отже Позивач виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, відповідно до договору, у строк та порядок передбачений договором.

З матеріалів справи вбачається, що товар отриманий відповідачем 01.11.2021, що встановлено судом першої інстанції та підтверджується листом оператора ГТС від 15.09.2022 №ТОВВИХ-22-9925 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS000126G4E0ON.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами Типового договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4 Типового договору).

Враховуючи зазначене, відповідач за отриманий у листопад 2021 року газ повинен був розрахуватися до 31.12.2021 включно.

Колегія суддів зауважує, хоча в договорі й зазначено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 4.4 Типового договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, а не до закінчення місяця, наступного за місяцем, в якому отримано рахунок.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, від 27.03.2023 у справі № 920/1343/21, від 04.04.2023 у справі № 44/258-б (910/15426/20).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції щодо оплати товару тільки після отримання рахунку, оскільки неотримання відповідачем рахунку на оплату товару не впливає на обов`язок покупця оплатити його вартість.

Положеннями частини 1 статті 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 4.5 Типового договору визначено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку розрахунку розміру пені та 3% річних, судом апеляційної інстанції встановлено правильність їх розрахунку сумі 6 402,08 грн 3% річних, пені в сумі 34 550,87 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат судом апеляційної інстанції встановлено, що їх розмір є вірним, а тому вважає правомірним стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 62 211,18 грн у відповідності до заявлених позовних вимог.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне врахувати наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.04.2023 у справі 199/3152/20, де відзначено, що після прийняття постанови у справі №761/26293/16-ц (від якої здійснено відступ) Велика Палата вже конкретизувала критерій, на підставі яких суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постановах від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 8.24) і від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункт 85). Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (пункт 85)).

Отже, Велика Палата Верховного Суду вказала, що зміст частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень процесуального права щодо засад судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно із збитками, які розумно можна було б передбачити.

Так, правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, отже судова колегія враховує:

-відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

-очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання;

-відповідач є комунальною некомерційною установою;

-стягнення інфляційних збитків у сумі 62 211,18 грн, є також достатньою мірою відповідальності за порушення договірних правовідносин.

Враховуючи зазначене при вирішенні спору у даних правовідносинах та, з огляду на засади законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зменшити суму пені до 1000 грн із застосуванням статей 551 ЦК України, 233 ГК України, у зв`язку із чим позов підлягає в цій частині частковому задоволенню, та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку судом першої інстанції не було з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, наявна невідповідність висновків суду, встановленим обставинам справи та було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судова колегія зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.06.2023 у справі №916/3294/22 скасувати частково.

Ухвалити нове рішення, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України - задовольнити частково.

Стягнути з Комунальної установи Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України основний борг у розмірі 285 318,26 грн, пеню в розмірі 1000 грн, 3% річних в розмірі 6402,08 грн, інфляційні втрати в розмірі 62 211,18 грн а також судовий збір у розмірі 4280,00 грн».

Стягнути з Комунальної установи Фінансово-господарська група з централізованого обслуговування закладів та установ освіти Чаплинської селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4026 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.10.2023.

Головуючий суддя А.І. Ярош

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська