ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2023 р. Справа№ 910/3513/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2023

у справі №910/3513/23 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Управління освіти Подільської районної у місті Києві державної адміністрації

про стягнення 18 744,02 грн,

УСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Управління освіти Подільської районної у місті Києві державної адміністрації далі - відповідач) про стягнення 64567,19 грн, у тому числі: 45925,09 грн основного боргу, 8 490,76 грн пені, 989,18 грн 3% річних та 9 162,16 грн інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 01.01.2022 по 28.02.2022 та з 02.03.2022 по 30.04.2022 відповідача було включено до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" і віднесено природний газ, спожитий відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії", яким є позивач, однак відповідач вартість спожитого природного газу у строки, встановлені Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", не здійснив.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що він у січні 2022 року акцептував договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" - позивачем та спожив у першому кварталі 2022 року природний газ на загальну суму 45 925,09 грн, але оскільки він є бюджетної установою, то не міг виконати договір без первинних документів, не зі своєї вини не зміг своєчасно подати первинні документи до Державної казначейської служби для проведення платежів і здійснив повну оплату за спожитий газ у грудні 2022 року; при цьому відповідач не погодився із нарахованими штрафними санкціями, тому просив відмовити у частині стягнення основного боргу та зменшити суму нарахованих штрафних санкцій.

В процесі розгляду справи позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог до 18744,02 грн, у тому числі: 8490,76 грн пені, 1091,10 грн 3% річних, 9162,16 грн інфляційних втрат коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління освіти Подільської районної у місті Києві державної адміністрації на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" - 1 грн пені, 1091,10 грн 3% річних, 9162,16 грн інфляційних втрат коштів, 2684,00 грн судового збору.

Відмовлено в іншій частині позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 8489,76грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при вирішенні питання щодо зменшення пені не врахував майновий стан позивача, який має спеціальні обов`язки з постачання природного газу, яким визначений постачальником "останньої надії" на ринку природного газу, і в умовах воєнного стану та збройної агресії у позивача значно зросла кількість споживачів, при цьому розмір дебіторської заборгованості постійно зростає, що негативно вливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів; збитковість відповідача і його бюджетне фінансування не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності; у відповідача наявна недобросовісна поведінка, оскільки він був обізнаний про наявність у нього заборгованості перед позивачем, але проігнорував такий обов`язок; внаслідок зменшення пені на 99,99% судом взагалі знівельоване саме значення пені, не дотримано баланс інтересів сторін та не враховано висновків Верховного Суду у справі №918/116/19 щодо можливості зменшення неустойки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10 серпня 2023 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскаржуваного рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 31 серпня 2023 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Сторони були повідомлені про відкриття апеляційного провадження в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвали суду у електронному вигляді через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему і ухвала про відкриття апеляційного провадження була доставлена до електронних кабінетів сторін 11.08.2023, що підтверджується довідками про доставку електронного документа.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023, у зв`язку із перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 880 від 04.07.2017 ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (позивач у даній справі) здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

26.10.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. №809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236" (далі - Постанова КМУ № 1102).

Пунктом 2 постанови КМУ № 1102 визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - Оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.01.2022, автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується ЕІС-код, при цьому згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Враховуючи викладене, в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XS00011AXLL00A (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) (позивач), у тому числі у період з 01.01.2022 по 28.02.2022 та з 02.03.2022 по 30.04.2022.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - Договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Відповідно до пункту 4.2. розділу IV Договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи Оператора ГТС (товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України").

Відповідно до п. 4.4 Договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб.

Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

У період з 01.01.2022 по 31.03.2022 позивач поставив відповідачеві природний газ в об`ємі 1,09031 тис. куб. м. на загальну суму 45925,09 грн (з урахуванням вартості транспортування), що підтверджується актами приймання передачі природного газу: №2005 (січень 2022 року) на суму 27163,84 грн, №4105 (лютий 2022 року) на суму 18364,42 грн, та № 5856 (березень 2022 року) на суму 396,83 грн, які були підписані представниками обох сторін.

На підставі вказаних актів позивач направив відповідачу рахунки на оплату (природний газ) №6383 (січень 2022 року) на суму 27163,84 грн (направлено поштою 16.02.2022), №10039 (лютий 2022) на суму 18364,42 грн (направлено поштою 24.03.2022) та №13125 (березень 2022) на суму 396,83 грн (направлено поштою 20.04.2022).

Однак, в порушення умов Договору відповідач не оплатив вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

08 липня 2022 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості в сумі 45925,09 грн.

Відповідач вартість отриманого природного газу в сумі 45925,09 грн. оплатив лише 28.12.2022, що підтверджується платіжними інструкціями від 16.12.2022 з відмітками УДКСУ у Подільському районі про проведення оплати 28.12.2022.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача 8490,76 грн пені, 1091,10 грн 3% річних, 9162,16 грн інфляційних втрат коштів, нарахованих по кожному акту окремо, а саме: за період прострочення з 31.03.2022 по 27.12.2022 (по акту за січень 2022), з 01.04.2022 по 27.12.2022 (по акту за лютий 2022) та з 03.05.2022 по 27.12.2022 (по акту за березень 2022).

Відповідач не заперечував проти факту прострочення оплати за природний газ, однак просив зменшити розмір пені та вказував, що частиною 4 п. 22 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що в умовах воєнного стану виконання повноважень органами Казначейства України на відповідній території України може здійснюватися в особливому режимі у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України своєю постановою №590 від 09.06.2021 затвердив Порядок виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану. Так, відповідно до пункту 19 вказаного Порядку Казначейство та органи Казначейства здійснюють платежі за дорученням клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка в певній черговості (платіжні доручення відповідача підлягали виконанню у третю чергу). На реєстраційний рахунок відповідача кошти надійшли 14.12.2022, що підтверджує витягом з бухгалтерських програм та банківськими виписками, тому відповідач сформував 16.12.2022 платіжні інструкції, які передав через систему дистанційного обслуговування "Клієнт-Казначейства - Казначейство". Тобто відповідач вчинив всі залежні від нього дії щодо здійснення оплати, але проведення платежів перебувало поза межами впливу та контролю відповідача.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак вважав можливим зменшити розмір пені 1 грн, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача 1 грн пені, 1091,10 грн 3% річних, 9162,16 грн інфляційних втрат коштів, 2684,00 грн судового збору, а в іншій частині позову відмовив.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у стягненні 8489,76 грн пені.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", який за правовою природою є договором поставки, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Однак, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідач у відзиві на позов просив зменшити суму нарахованих штрафних санкцій, не зазначаючи розміру зменшення, посилаючись на те, що позивач не зазнав збитків, а відповідач не є злісним неплатником, також він є державною неприбутковою установою, метою діяльності якої є реалізація державної політики в галузі освіти.

У запереченнях, поданих на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідач вказав, що через встановлений державою механізм проведення платежів в умовах воєнного стану позивач не отримав своєчасно оплату за спожитий газ, тому у відповідача відсутнє прострочення виконання зобов`язання і відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій. Однак відповідач не надав будь-яких доказів того, що у період до 16.12.2022 ним вчинялись будь-які дії щодо отримання коштів для оплати спожитого природного газу.

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача, дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення пені з 8490,76 грн до 1 грн і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Отже, судом першої інстанції не були враховані вказані висновки Верховного Суду щодо застосування положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, внаслідок чого зроблено помилковий висновок щодо можливості зменшення пені з 8490,76 грн до 1 грн.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, апеляційний господарський суд приходить до висновку щодо можливості зменшення розміру пені на 50% - до 4 245,38 грн, оскільки відповідач є державною неприбутковою установою, метою діяльності якої є реалізації державної політики в галузі освіти, фінансується з бюджету, розмір заявлених штрафних санкцій становить надмірний тягар для нього, враховуючи незначну суму простроченої заборгованості, а позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором і він отримав належну сатисфакцію також за рахунок присуджених процентів річних, відшкодування інфляційних втрат коштів та пені, тому рішення першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої пені, а апеляційна скарга задовольняється частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

З огляду на викладене, судовий збір за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 19 червня 2023 року, виклавши другий абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

"Стягнути з Управління освіти Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (вул. Введенська, 35, м. Київ, 04071, код 37393777) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, код 40121452) - 4 245,38 грн пені, 1091,10 грн 3% річних, 9162,16 грн інфляційних втрат, 2684,00 грн судового збору."

3. Стягнути з Стягнути з Управління освіти Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (вул. Введенська, 35, м. Київ, 04071, код 37393777) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, код 40121452) - 4026,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.10.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко