ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.10.2023 р. Справа№914/2933/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» про забезпечення позову

у справі № 914/2933/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М», с. Пісочна, Стрийський район, Львівська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», м. Київ,

предмет позову: визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

підстава позову: порушення умов договору фінансового лізингу, заперечення безспірної заборгованості, відсутність нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу,

встановив:

02.10.2023 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, зареєстрована 03.10.2023 за вх. 3914/23.

03.10.2023 позивачем також подано клопотання про долучення доказів надіслання відповідачу позовної зави з додатками.

Розглянувши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає про наявність підстав для повернення її заявнику, враховуючи таке.

Так, ст. 139 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову. Зокрема, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, серед іншого, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Тобто особа, що звертається із заявою про забезпечення позову, повинна дотриматись певних вимог, встановлених Законом, зокрема, висловити пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Суд зазначає про недотримання наведених вище вимог закону щодо змісту і форми заяви, оскільки позивачем не вказано пропозицій щодо зустрічного забезпечення, як вимагається пунктом 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, чи про їх відсутність.

Крім цього, ч. 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до поданих до позовної заяви додатків докази сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову відсутні.

Відповідно до пп. 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «По судовий збір» за подання заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову суду сплаті підглядає судовий збір в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 342,00 грн.

Згідно з частиною 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. Зазначена норма містить імперативні процесуальні приписи як для позивача щодо додержання вимог до форми та змісту заяви про забезпечення позову, так і для суду, який зобов`язаний повернути заяву у випадку недотримання позивачем вказаних вимог.

Враховуючи встановлені вище обставини недотримання позивачем вимог статті 139 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Водночас суд звертає увагу, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє сторону права повторно звернутися із відповідною заявою з дотриманням вимог статті 139 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Груп - М» про забезпечення позову на 2 аркушах повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає апеляційному оскарженню в порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Матвіїв Р.І.