РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2023Справа № 910/9368/23

За позовом Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТ-Інтегратор"

про стягнення 125 400,00 грн

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Секретар с/з Божко А.І.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» про стягнення 125400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що товар, що поставлявся позивачу за укладеними з відповідачем договорами поставки від 04.05.2023 № СФФ-16131 та №СФФ-16130, входить до переліку товарів, який ввозиться на митну територію України без сплати митних платежів та без оподаткування ПДВ відповідно до Закону України «Про внесення змін до підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Таким чином, нарахування відповідачем податку на додану вартість у п. 3.1 договорів є неправомірним. З огляду на викладене, за твердженням позивача, відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені ним кошти за договором поставки №СФФ-16130 від 04.05.2023 в частині суми ПДВ (20%) 63000,00 грн. та за договором поставки №СФФ-16131 від 04.05.2023 в частині суми ПДВ (20%) 62400,00 грн. Враховуючи те, що відповідач не повернув вказані кошти, то позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення 125400,00 грн нарахованого податку на додану вартість за сплачений товар, поставлений йому за договорами від 04.05.2023 № СФФ-16131 та №СФФ-16130.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2023 р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

01.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю. За твердженням відповідача, оскільки господарські операції з постачання товару за договорами поставки від 04.05.2023 № СФФ-16131 та №СФФ-16130 не містять умов та товарів, за яких може бути застосовано звільнення від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, така операція з постачання на території України не звільняється від оподаткування податком на додану вартість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2023 призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на 05.09.2023.

У судовому засіданні 19.09.2023 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2023 між Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» (постачальник) укладено договір поставки №СФФ-16130 та договір поставки № СФФ-16131 за результатами проведення тендерних процедур UA-2023-04-13-010412-а, UA-2023-04-14-003509-a.

Вказані договори поставки є ідентичними за своїм змістом, відрізняються лише ціною договору, з огляду на кількість та вартість товару, зазначеного в специфікації.

Відповідно до пунктів 1.1 договорів поставки від 04.05.2023 №СФФ-16130 та № СФФ-16131 постачальник зобов`язується у встановлений цими договорами термін поставити та передати у власність покупця товар у відповідності до коду єдиного закупівельного словника ДК 021:2015:32230000-4 Апаратура для передавання радіосигналу з приймальним пристроєм, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цими договорами.

Згідно з пунктами 3.1 договорів ціна договору №СФФ-16130 складає 378000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 63000,00 грн, а ціна договору № СФФ-16131 складає 374400,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 62400,00 грн.

Специфікаціями, які є додатками № 1 до договорів, сторони погодили найменування товару, кількість, ціну за одиницю (без ПДВ) та загальну вартість товару що поставляється без ПДВ, а також разом з ПДВ.

Згідно рахунку №СФФ-15996 від 11.05.2023, накладної №СФФ-15996 від 11.05.2023 позивачем сплачено відповідачу вартість товару на суму 378000,00 грн, а саме: Радіостанція Motorola Portable radio DP4401E VHF No Keypad в кількості 15 штук, в тому числі податок на додану вартість 63000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 380 від 17.05.2023 та банківською випискою по рахунку від 17.05.2023.

Згідно рахунку №СФФ-16117 від 11.05.2023, накладної №СФФ-16117 від 11.05.2023 позивачем сплачено відповідачу вартість товару на суму 374400,00 грн, а саме: Радіостанція Motorola Portable radio DP4401E VHF No Keypad в кількості 16 штук, у тому числі податок на додану вартість 62400,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 379 від 17.05.2023 та банківською випискою по рахунку від 17.05.2023.

02 травня 2023 року офіційно опубліковано Закон України від 10.04.2023 р. № 3019-ІХ «Про внесення змін до підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання/ввезення товарів для потреб безпеки і оборони у період воєнного стану». Вказаний Закон чинний із 3 травня 2023 року.

Вказаним Законом викладено пункт 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України в новій редакції, яка передбачає, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України, зокрема, товари для оборонних потреб, у тому числі: товарів, кінцевим отримувачем яких відповідно до сертифіката кінцевого споживача або згідно з умовами договору визначено правоохоронні органи, Міністерство оборони України, Збройні Сили України та інші військові формування, добровольчі формування територіальних громад, утворені відповідно до законів України, інші суб`єкти, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону та/або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, підприємства, які є виконавцями (співвиконавцями) державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель.

До таких товарів включено у тому числі апаратуру для передачі та приймання голосу, зображень та іншої інформації, включаючи апаратуру для комунікації в мережі дротового або бездротового зв`язку, апаратури прослуховування направленої дії, радіостанцій ультракороткохвильового і короткохвильового діапазону військового призначення, розвідувально-сигнальної апаратури, їх частин і приладдя, що класифікуються у товарній підпозиції 8517 69 та у товарних підкатегоріях 8525 60 00 00, 8529 90 20 00, 8524 11 00 90, 8524 12 00 90, 8524 19 00 90, 8524 91 00 90, 8524 92 00 90, 8524 99 00 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Зазначений перелік поширюється на товар, який був предметом закупівлі за договорами від 04.05.2023 №СФФ-16130 та № СФФ-16131.

Пунктом 1.4 договорів встановлено, що закупівля здійснюється на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради.

Ухвалою міської ради від 17.02.2022 № 1981 "Про затвердження Програми заходів щодо підготовки Львівської міської територіальної громади до національного спротиву на 2022-2024 роки" КП «Адміністративно-технічне управління» визначено відповідальним за здійснення закупівель та подальшу безоплатну передачу матеріально-технічних засобів та інших матеріалів військовим частинам Збройних сил України та добровольчим формуванням територіальної оборони.

Отже, органом місцевого самоврядування було доручено позивачу закупівлю та подальшу передачу товару кінцевому споживачу предмету закупівлі - Збройним силам України та добровольчим формуванням територіальної оборони.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що закупівля здійснювалася на виконання рішень виконавчого комітету №13 від 06.01.2023, №1076 від 11.11.2022, про що замовником було зазначено в електронної системи публічних закупівель Prozorro у розліді «інформація про предмет закупівлі».

В матеріалах справи наявна копія рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 11.11.2022 № 1076 «Про передачу матеріально-технічних засобів», яким доручено КП «Адміністративно-технічне управління» здійснити закупівлю та подальшу безоплатну передачу матеріально-технічних засобів та інших матеріалів військовій частині Збройних сил України, у тому числі Комплект портативних цифрових радіостанцій Motorola у кількості 15 шт.

Крім того, рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №13 від 06.01.2023 «Про передачу матеріально-технічних засобів», копія якого додана до матеріалів справи, доручено КП «Адміністративно-технічне управління» здійснити закупівлю та подальшу безоплатну передачу матеріально-технічних засобів та інших матеріалів військовій частині Збройних сил України комплекти Радіостанцій Motorola у кількості 16 шт.

Позивач зазначив, що рішення, які містять інформацію оборонного характеру не публікуються у загально-інформаційний доступ, а відтак відсутні у публічному доступі.

Разом з тим, враховуючи зазначені обставини та наявні в матеріалах справи документи, судом встановлено, що закупівля товарів за договорами від 04.05.2023 №СФФ-16130 та № СФФ-16131 здійснювалася позивачем на виконання рішень виконавчого комітету для передачі товару кінцевому отримувачу - Збройним силам України.

З огляду на викладене доводи відповідача, що отримувачем товару є саме позивач і не передбачено будь-яких інших умов щодо передачі позивачем товару, що постачався, іншим особам (кінцевим споживачам товару), не знайшли свого підтвердження.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарським кодексом України у статті 180 деталізовано істотні умови господарського договору.

Так, за приписами частин першої і третьої цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина п`ята статті 180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів / послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Пунктами 3.1 договорів сторони договору погодили, що у ціну розрахункової одиниці вартості товару включено оплату ПДВ.

Як було встановлено судом, закупівля товарів за договорами від 04.05.2023 №СФФ-16130 та № СФФ-16131 здійснювалася позивачем на виконання рішень виконавчого комітету для передачі товару кінцевому отримувачу - Збройним силам України, тоді як Законом України від 10.04.2023 р. № 3019-ІХ «Про внесення змін до підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, який набрав чинності 03.05.2023, тобто до укладення договорів поставки, вже було звільнено від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання/ввезення товарів для потреб безпеки і оборони у період воєнного стану, у тому числі товар, які були предметом закупівлі за договорами від 04.05.2023 №СФФ-16130 та № СФФ-16131.

Таким чином, передбачення у п. 3.1 Договорів суми податку на додану вартість у загальному розмірі 125400,00 грн (63000,00 грн + 62400,00 грн) є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим, у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи № 910/22319/16).

Приписи статті 217 ЦК України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин. При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.

Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність договору і без включення до нього умови щодо ПДВ.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору). Згідно правового висновку Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

З огляду на вищевикладене, оскільки пунктом 3.1 договорів від 04.05.2023 №СФФ-16130 та № СФФ-16131 до ціни договору незаконно включено суму ПДВ, яка загалом становить 125400,00 грн, за придбання позивачем радіостанцій для кінцевого споживача - Збройних сил України, що суперечить положенням Податкового кодексу України та Закону України від 10.04.2023 р. № 3019-ІХ «Про внесення змін до підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то наявні підстави для визнання недійсними положень такого договору в частині включення до ціни правочину ПДВ.

Згідно правового висновку Верховного Суду, що викладений у пункті 37 постанови від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, якщо сторона зобов`язання набула кошти (суму ПДВ) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, то такі кошти набуто безпідставно.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої Сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України.

Оскільки відповідач отримав від позивача суму ПДВ, при цьому, що відповідний товар не підлягав оподаткуванню, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в сумі 125400,00 грн, оскільки неповернення відповідачем позивачу зазначеної суми, перерахованої поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» про стягнення 125400,00 грн нарахованого податку на додану вартість підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Інтегратор» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 73, код 31091208) на користь Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» (79005, м. Львів, площа Міцкевича, 6/7, код 13804591) 125400 (сто двадцять п`ять тисяч чотириста) грн 00 коп. безпідставно нарахованого ПДВ та 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Дата складення тексту рішення: 09.10.2023