ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. Справа№ 910/11096/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Карабань В.І.;

відповідача - Хатунцева І.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023

у справі №910/11096/22 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод"

до Міністерства оборони України

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року Державне підприємство "Львівський бронетанковий завод" звернулося з позовом до Міністерства оборони України, в якому просило стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 622154,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за державним контрактом №370/3/5/2/1/56 від 04.12.2020, в частині неповної оплати виконаних робіт, оскільки відповідачем оплачено виконані позивачем роботи з ремонту 2-ох одиниць виробів без урахування витрат позивача на преміювання працівників за підсумками роботи підприємства за 2020 рік у складі загальновиробничих витрат, адміністративних витрат та витрат на збут підприємства за березень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 відкрито провадження у справі №910/11096/22, вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" про заміну сторони та замінено позивача у справі з Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 (повне рішення складено 26.04.2023) у справі №910/11096/22 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з указаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує на те, що спірна заборгованість виникла внаслідок дій замовника, який з урахуванням помилкових висновків 4762 ГВП МОУ від 14.05.2021 №528/1199 та №528/1200 безпідставно знизив договірну (фактичну) ціну виконання робіт за договором.

На переконання скаржника, витрати на преміювання згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» є елементом додаткової заробітної плати працівників, тоді як вказаними вище висновками 4762 ГВП МОУ додаткова заробітна плата працівників виконавця прийнята замовником в ціні послуг з ремонту виробів за контрактом.

Насамкінець позивач зазначає про помилковість відхилення судом першої інстанції протоколу розбіжностей до договору підписаного зі сторони виконавця.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 апеляційну скаргу у справі №910/11096/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11096/22 та відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху до надходження матеріалів справи.

14.06.2023 матеріали справи №910/11096/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 апеляційну скаргу у справі №910/11096/22 залишено без руху на підставі ч. 3 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/11096/22, зупинено дію оскаржуваного рішення, справу призначено до розгляду на 25.07.2023.

12.07.2023 до суду апеляційної інстанції від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач заперечує проти доводів скарги позивача, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Зокрема, відповідач зауважує, що договірна ціна послуг з капітального ремонту виробів була погоджена за домовленістю сторін. При цьому, військовим представництвом не підтверджені додаткові витрати виконавця в сумі 622154,00 грн у вигляді додаткових премій виданих працівникам підприємства виконавця та додаткові витати, що не пов`язані з ремонтом бронетехніки.

На переконання Міністерства оборони України, додаткове преміювання працівників та додаткові витрати мають здійснюватися із прибутку підприємства, отриманого ним під час виконання договорів та державних контрактів.

В судовому засіданні 25.07.2023 у розгляді справи №910/11096/22 оголошено перерву до 26.09.2023.

11.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" подало до суду додаткові пояснення по справі, згідно яких, крім іншого зазначило, що виплата спірної премії працівникам здійснена за підсумками роботи 4 кварталу 2020 року, а не як помилково стверджує відповідач, за підсумками роботи 2020 року.

В судовому засіданні 26.09.2023 представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду від 11.04.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 04.12.2020 між Міністерством оборони України (замовник) та Державним підприємством "Львівський бронетанковий завод" (виконавець) укладено державний контракт №370/3/5/2/1/56, згідно з умовами якого позивач зобов`язався у 2020-2021 роках виконати роботи (надати послуги) з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення за номенклатурою, етапами, в обсягах та у строки, які зазначені у календарному плані надання послуг (додаток №1 до контракту), що є невід`ємною частиною цього контракту, а відповідач - прийняти та оплатити вартість виконаних робіт.

Згідно з п. 2.1. контракту орієнтовна вартість робіт (послуг) на момент укладення контракту становить - 163800000,00 грн за загальним фондом КПКВ 2101150/7, КЕКВ 2260, код видатків 050/7/30 кошторису Міністерства оборони України, в тому числі ПДВ 20% - 27300000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2. контракту орієнтовна вартість послуг з ремонту виробів встановлена сторонами на підставі розрахунково-калькуляційних матеріалів (далі - РКМ) з визначення орієнтовної ціни ремонту одиниці виробів, складених виконавцем відповідно до вимог нормативно-правових актів з питань планування, обліку і розрахунку собівартості робіт та з урахуванням Висновку 4762 ГВП МОУ від 03.12.2019 №528/3797 про рівень орієнтовної ціни разом з аналізом елементів витрат, складеного на підставі проведеного аналізу собівартості та трудомісткості робіт за державним оборонним замовленням та розгляду РКМ з визначення орієнтовної ціни виконання робіт за контрактом.

Як встановлено п. 2.3. контракту, орієнтовна вартість послуг за контрактом не може бути перевищена виконавцем, при цьому виконавець має право поводити перерозподіл витрат по статтях собівартості без перевищення ціни контракту (за письмовим погодження із замовником).

За умовами п. 2.5. контракту замовник оплачує вартість робіт (наданих послуг) за договірною (фактичною) ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної (фактичної) ціни на вартість послуг за державним оборонним замовленням. Рівень договірної фактичної ціни та вартість послуг перевіряється 4762 ГВП МОУ шляхом аналізу собівартості послуг, трудомісткості їх надання, первинних та зведених документів бухгалтерського обліку виконавця, та розгляду РКМ виконавця, складених на підставі фактичних витрат, понесених ним у процесі виконання контракту, з складанням та наданням замовнику відповідного висновку щодо рівня договірної (фактичної) ціни послуг.

Ціна контракту не може бути перевищена виконавцем, таке перевищення оплаті не підлягає (п. 2.8 контракту).

Згідно з п. 2.10. контракту, усі платіжні документи за контрактом оформлюються з дотриманням вимог законодавства. До рахунка додаються: протокол погодження договірної (фактичної) ціни (додаток 3 до контракту); посвідчення, видане 4762 ГВП МОУ про приймання наданих послуг (в цілому по завершенню надання послуг за контрактом, за етапи або кожного окремого виробу); акт приймання-передачі виробів (додаток 4 до контракту); акт приймання наданих послуг (додаток 5 до контракту); виконані наряди на ремонт (копії нарядів у разі їх часткового виконання); копії довіреностей про отримання майна після ремонту військовими частинами та установами Збройних Сил України (далі - представники замовника); висновок 4762 ГВП МОУ щодо визначення рівня договірної (фактичної) ціни.

Відповідно до п. 3.9. контракту приймання наданих послуг замовником здійснюється на підставі наданих виконавцем:

- актів приймання-передачі виробів представнику військової частини (додаток 4 до контракту);

- посвідчення (додаток 6 до контракту) виданого 4762 ГВП МОУ, про приймання наданих послуг (в цілому по завершенню надання послуг за контрактом, за етапи, або кожного окремого виробу);

- виконаних нарядів на ремонт виробів (копії нарядів у разі їх дострокового виконання);

- підписаного виконавцем протоколу погодження договірної (фактичної) ціни надання послуг з регламентованого ремонту виробів (додаток 3 до контракту).

За результатом приймання наданих послуг складається акт приймання наданих послуг (додаток 5 до контракту). Акт приймання наданих послуг підписується уповноваженими особами замовника та виконавця та затверджується замовником та виконавцем не пізніше 5 робочих днів після підписання протоколу погодження договірної (фактичної) ціни.

Зобов`язання виконавця по наданню послуг за контрактом вважаються виконаними в повному обсязі після підписання та затвердження замовником акту приймання наданих послуг (додаток 5 до контракту).

Датою виконання зобов`язань замовником є дата повного розрахунку з виконавцем згідно умов даного контракту зі складанням акту звірки розрахунків (додаток 8 до контракту), що є підтвердженням того, що сторони не мають претензій одна до одної з врахуванням пункту 3.4 контракту.

Строк дії договору відповідно до умов п. 11.1. контракту встановлений з моменту його підписання і діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до повного виконання.

20.05.2021 сторонами затверджено акт приймання наданих послуг з ремонту виробів №4 за контрактом, відповідно до якого вартість прийнятих замовником робіт становить 20622277,93 грн. При цьому, з боку виконавця (позивача) зазначений акт затверджено з протоколом розбіжностей. Відповідно до вказаного протоколу розбіжностей вартість робіт у редакції позивача (виконавця) становить 21495575,21 грн, вартість робіт у редакції відповідача (замовника) - 20622277,93 грн. Вказаний протокол розбіжностей підписаний лише зі сторони позивача (виконавця).

За змістом протоколу №4 від 20.05.2021 погодження договірної (фактичної) ціни виконання робіт за державним оборонним замовленням сторонами погоджено відпускну ціну за послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення у загальній сумі 8565905,90 грн без ПДВ та за послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення у загальній сумі 8619325,71 грн без ПДВ. Всього з ПДВ - 20622277,93 грн.

За твердженнями позивача, замовник безпідставно занизив договірну (фактичну) ціну виконання робіт за 2 одиниці виробів (з урахуванням помилкових висновків 4762 ГВП МОУ) та як наслідок, не прийняв фактичні витрати підприємства позивача у розмірі 622154,00 грн на преміювання працівників підприємства за результатами 2020 року. Вважаючи вищезазначені дії відповідача такими, що призвели до зменшення останнім договірної (фактичної) ціни ремонту цих виробів, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення заборгованості за контрактом.

Відповідач, в свою чергу, заперечував проти позовних вимог, вказуючи, що військовим представництвом не підтверджені додаткові витрати виконавця в сумі 622154,00 грн у вигляді додаткових премій виданих працівникам підприємства виконавця та додаткові витрати, що не пов`язані з ремонтом бронетехніки. Зазначив, що згідно підписаного між сторонами акту приймання наданих послуг з ремонту виробів №4 від 20.05.2021, які оплачені замовником, загальна вартість послуг з ремонту 2-х одиниць виробів складає 20622277,93 грн. Також відповідач звернув увагу, що протокол розбіжностей з загальною вартістю послуг у розмірі 21495575,21 грн підписаний лише виконавцем, замовником вказаний протокол не підписувався.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, взявши до уваги висновки 4762 ГВП МОУ про погодження договірної ціни за контрактом, загальну вартість послуг з капітального ремонту виробів по замовленням (20622277,93 грн) та факт сплати відповідачем грошових коштів за виконані роботи, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог. Поряд з цим місцевий господарський суд не прийняв до уваги, в якості належного доказу по справі, надані позивачем протоколи розбіжностей до протоколу погодження договірної ціни виконання робіт за державним оборонним замовленням/акту приймання наданих послуг, оскільки вони підписані лише виконавцем, не містять дати складання та посилання на те, що складені до протоколу погодження договірної ціни/акту наданих послуг з ремонту виробів.

З наведеними висновками місцевого господарського суду в їх сукупності погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно зі статтею 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частинами першою-третьою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Таким чином, ціна договору підряду погоджується сторонами під час укладення договору і після укладення договору може бути змінена лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Закон України "Про державне оборонне замовлення" (в редакції станом на час спірних правовідносин) визначає, що державний контракт з оборонного замовлення - договір, укладений у письмовій формі державним замовником від імені держави з виконавцем відповідно до затверджених основних показників оборонного замовлення, в якому визначаються економічні та правові зобов`язання сторін, порядок регулювання їхніх господарських відносин. Порядок планування, формування, особливості розміщення, коригування оборонного замовлення, а також порядок здійснення контролю за його виконанням визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 пункту 26 Порядку планування, формування, розміщення та коригування державного оборонного замовлення, а також здійснення контролю за його виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 №464, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі визначення виконавця без застосування конкурентних процедур, ціна на продукцію оборонного призначення встановлюється суб`єктом господарювання і державним замовником під час проведення переговорів щодо укладення державного контракту, договору.

Пунктом 26-5 цього Порядку передбачено, що за результатами розрахунків ціни суб`єкт господарювання готує та подає на розгляд державному замовнику, зокрема калькуляцію продукції, кошторис на виконання робіт, розшифрування витрат, що увійшли до статей калькуляції.

Відповідно до п.п. 26-6, 26-7 наведеного Порядку, державний замовник протягом строку, що не перевищує 15 робочих днів з моменту отримання документів, зазначених у пункті 26-5 цього Порядку, розглядає їх, у тому числі аналізує та перевіряє достовірність викладеної в них інформації.

Спори, що виникають між державним замовником і суб`єктом господарювання під час розгляду документів, вирішуються ними шляхом проведення переговорів, консультацій, а у разі недосягнення згоди або взаємоприйнятного рішення - у судовому порядку.

Досягнута державним замовником і суб`єктом господарювання домовленість щодо ціни фіксується у протоколі погодження договірної (орієнтовної) ціни на поставку (закупівлю) продукції, виконання робіт, надання послуг за державним оборонним замовленням за формою згідно з додатком 1.

З матеріалів справи слідує, що укладаючи державний контракт, сторони у п. 2.1 погодили орієнтовну договірну ціну, що встановлена сторонами на підставі РКМ та висновку 4762 ГВП МОУ від 03.12.2019 №528/3797 про рівень орієнтовної ціни разом з аналізом елементів витрат, складеного на підставі проведеного аналізу собівартості та трудомісткості робіт за державним оборонним замовленням та розгляду РКМ з визначення орієнтовної ціни виконання робіт за контрактом.

Поряд з цим, п. 2.5 контракту визначено, що замовник оплачує вартість робіт за договірною (фактичною) ціною, встановленою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної ціни. Рівень договірної (фактичної) ціни та вартість послуг перевіряється 4762 ГВП МОУ в результаті чого замовнику надається відповідний висновок щодо рівня договірної (фактичної) ціни послуг.

Так, після кінцевого приймання послуг за спірним контрактом та отримання РКМ 4762 ГВП МО України був підписаний висновок №528/1199 від 14.05.2021 щодо визначення рівня договірної ціни послуг з капітального ремонту об`єкту по замовленню №358/11 (далі - висновок 1199) та висновок №528/1200 від 14.05.2021 щодо визначення рівня договірної ціни послуг з капітального ремонту об`єкту по замовленню №358/12 (далі - висновок 1200).

Вказаними висновками 4762 ГВП МОУ при визначенні договірної ціни зазначених вище послуг погодило розмір витрат виконавця, що підлягає оплаті замовником.

Водночас наведеними висновками 4762 ГВП МОУ відмовило в прийнятті витрат виконавця на преміювання працівників підприємства за підсумками роботи підприємства за 2020 рік у складі загальновиробничих витрат, адміністративних витрат та витрат на збут підприємства за березень 2021 року (далі - витрати підприємства на преміювання працівників) на суму в розмірі 622154,34 грн.

Зокрема, висновки 4762 ГВП МО України від 14.05.2021 за №№1199, 1200 щодо неприйняття витрат у загальній сумі 622154,34 були обґрунтовані таким:

1) період, за який здійснювалося преміювання, не відповідає періоду виконання робіт згідно умов державного контракту від 04.12.2020 №370/3/5/2/1/56;

2) витрати по виплаті премії працівникам за підсумками роботи підприємства за 2020 рік не є обов`язковими, не мають систематичний характер та не стосуються забезпечення виконання умов державного контракту від 04.12.2020 №370/3/5/2/1/56;

3) підтверджувальні документи для включення в фактичні витрати зазначеного періоду відсутні.

Тобто, з урахуванням висновків №№1199, 1200 від 14.05.2021, загальна вартість послуг з капітального ремонту виробів по замовленнях №358/11 та №358/12 складає 20622277,93 грн.

За актом приймання наданих послуг з ремонту виробів №4 від 20.05.2021 до державного контракту, який підписаний представниками обох сторін, вартість виконаних робіт (наданих послуг) з капітального ремонту 2 одиниць виробів склала 20622277,93 грн, проте позивач (виконавець) підписав його з врахуванням протоколу розбіжностей до нього на суму 21495575,21 грн, зазначивши, що сума 873297,28 грн дорівнює різниці між фактичними витратами виконавця на ремонт виробів та загальною сумою витрат та є спірною. Сума 20622277,93 грн є безспірною та підлягає оплаті.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що виходячи з положень п. 2.5 контракту, до передачі робіт за актом №4, позивач надав відповідачу для узгодження повний комплект розрахунково-калькуляційних матеріалів щодо рівня договірної ціни, складених на підставі фактичних витрат та обґрунтованих розрахунків фактичних витрат (у тому числі витрати на преміювання працівників), візування та перевірка яких покладено на представництво замовника із надання висновку.

Відповідно до висновків 4762 ГВП МО №№1199, 1200 від 14.05.2021, ціна на роботи (послуги) з ПДВ визначена саме на рівні, прийнятому відповідачем, і саме ця вартість робіт (послуг) була зазначена сторонами в протоколі погодження договірної (фактичної) ціни виконання робіт за державним замовленням №4 від 20.05.2021.

Доказів затвердження сторонами спільного рішення про включення до вартості робіт витрат на преміювання працівників, як після укладення державного контракту, так і до прийняття робіт (послуг) за вказаним актом, суду не надано.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що позивач просить стягнути з відповідача не прийняті замовником фактичні витрати підприємства у розмірі 622154,00 грн на преміювання працівників підприємства за результатами 2020 року (протягом четвертого кварталу якого розпочалось проведення робіт щодо ремонту 2 одиниць виробів). Проте, державний контракт укладено між сторонами 04.12.2020, тобто виконання контракту у 4 кварталі 2020 року здійснювалося позивачем менше місяця, з чого слідує безпідставне включення позивачем до ціни договору премій працівникам за весь 4 квартал 2020 року.

Також, як вірно відмічено судом першої інстанції, п. 2.4. контракту сторони узгодили, що в ціну послуг з ремонту виробів включено: вартість усіх видів послуг, наданих відповідно до п. 1.1, включаючи і ті послуги, які доручатимуться для виконання третім особам; вартість запасних частин, витратних матеріалів, які необхідні для проведення ремонту; послуги щодо завантаження, розвантаження на території виконавця; вартість робіт, які були проведені виконавцем до підписання контракту; вартість ремонту комплектуючих, наданих замовником через центральні служби забезпечення Збройних Сил України (у разі їх несправності); вартість проведення вхідного контролю покупних та комплектуючих виробів, а також давальницької сировини; вартість ЗІП; вартість ремонту комплектуючих виробів; вартість фарбування виробів деформуючим 4-х колірним піксельним покриттям.

Таким чином витрати позивача на преміювання працівників за підсумками роботи підприємства за 2020 рік у складі загальновиробничих витрат, адміністративних витрат та витрат на збут підприємства за березень 2021 року у договірній (фактичній) ціні за ремонт 2-х одиниць виробів (замовлення №№358/11, 358/12) не було включено в ціну послуг з ремонту виробів за контрактом, а тому й підстави для відшкодування таких витрат позивача за рахунок відповідача відсутні.

Вказане також було підтверджено висновками 4762 ГВП МОУ № №1199, 1200 від 14.05.2021.

Покликання позивача, як на підтвердження проведення виплат на преміювання працівників за результатами 2020 року саме у 2021 році, та як наслідок, наявність підстав для стягнення з відповідача відповідних витрат, на наказ директора Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" від 31.03.2021 №77К(п) "Про преміювання працівників за підсумками роботи підприємства за 2020 рік" колегія суддів сприймає критично, оскільки вказаний наказ директора позивача не містить посилання на те, що преміювання працівників здійснювалось саме за результатами виконання робіт за державним контрактом №370/3/5/2/1/56 від 04.12.2020 та саме за результатами робіт з ремонту і технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення. Поряд з цим, позивачем не надано до суду доказів, які б доводили, що у 2020 році, за підсумками роботи в якому проводилося преміювання працівників, здійснювалися роботи з ремонту і технічного обслуговування лише зазначених двох транспортних засобів військового призначення, а інші роботи і послуги за вказаними чи іншими контрактами відповідачу не надавалися.

До того ж, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно долученого позивачем до матеріалів справи Положення про преміювання за підсумками роботи за квартал (рік) від 07.06.2021 рішення про виплату премії приймається директором підприємства за результатами виробничої діяльності та з урахуванням фінансової можливості підприємства. Премія виплачується з фонду оплати праці в рахунок витрат підприємства.

Отже, зобов`язання з виплати працівникам позивача премій покладається саме на роботодавця (Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод") та, в даному випадку, не може бути покладена на відповідача.

З огляду на зазначене та враховуючи, що за актом №4 від 20.05.2021 виконані роботи (надані послуги) з ремонту виробів передані позивачем та прийняті і оплачені відповідачем за узгодженою державним контрактом ціною в сумі 20622277,93 грн, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки до ціни робіт (послуг) та відповідно розміру фактичних витрат виконавця не можуть бути віднесені витрати понесені підприємством позивача в результаті виплат премій працівникам за період в якому лише частково надавались послуги з ремонту виробів (27 днів без врахування вихідних). А відтак, у замовника робіт (відповідача) відсутній обов`язок щодо оплати витрат позивача на преміювання працівників.

Стосовно підписання позивачем протоколу погодження договірної ціни та акту приймання наданих послуг з протоколами розбіжностей, слід відмітити, що в силу приписів ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ході розгляду справи з`ясовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" не погоджувалося з визначенням розміру договірної (фактичної) ціни виконання робіт за контрактом, у зв`язку з чим позивач підписав протокол погодження договірної ціни (20622277,93 грн) з протоколом розбіжностей в якому визначив свою ціну виконаних робіт (21495575,21 грн). Поряд з цим протокол розбіжностей не був підписаний представником відповідача.

Обставина не підписання протоколів розбіжностей представником відповідача свідчить про те, що сторони не досягли у встановленому державним контрактом порядку згоди щодо зміни (визначення іншої) вартості робіт (послуг), ніж погоджено за умовами державного контракту 4762 ГВП МОУ, відтак така ціна вважається узгодженою саме у сумі, що становить 20622277,93 грн та яка визначена в силу п. п. 2.5-2.7 контракту 4762 ГВП МОУ.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для сплати відповідачем на користь позивача коштів в сумі 622154,00 грн, яку позивач визначає в якості витрат підприємства на преміювання працівників, оскільки матеріально-правова природа цієї вимоги з точки зору того, що державним контрактом визначено орієнтовну вартість робіт (послуг), яка не включає цих коштів, не є договірним зобов`язанням, а відтак не підлягає задоволенню.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Інші аргументи скаржника прийняті судом до уваги, проте не впливають на правильність висновків місцевого господарського суду за результатом розгляду вимог позивача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

За приписами статей 74, 76, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/11096/22 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/11096/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2023 у справі №910/11096/22.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський бронетанковий завод".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.10.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов