ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" вересня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/616/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А.

при секретарі судового засідання Кастровій М.С.

розглянувши справу за позовом Державного підприємства Сервіс (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82а, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Нафто-Газовий центр безпеки та навчання (65003, м. Одеса, вул. Головатого Отамана, буд. 24, )

про стягнення заборгованості за Договором бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21 в розмірі 711 274,49 грн., з якої 474 767,02 грн. сума основного боргу, 96 141,29 грн. інфляційні втрати, 10 496,90 грн. 3 % річних, 24 492,78 грн. 7 % штрафу, 101 704,20 грн. пеня, 3 672,30 грн. 1 %

Представники:

Від позивача Сергєєв П.О. (адвокат, довіреність від 18.01.2023 № 1);

Від відповідача Писаний Д.О. (ордер від 21.03.2023 серія АА № 1255690).

Суть спору:

Державне підприємство «Сервіс» (далі Позивач, ДП «Сервіс») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафто-Газовий центр безпеки та навчання» (далі Відповідач, ТОВ «НГЦБН» про стягнення заборгованості за Договором бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21 в розмірі 711 274,49 грн., з якої 474 767,02 грн. сума основного боргу, 96 141,29 грн. інфляційні втрати, 10 496,90 грн. 3 % річних, 24 492,78 грн. 7 % штрафу, 101 704,20 грн. пеня, 3 672,30 грн. пеня 1 %.

Ухвалою Господарського суду Одеської від 20.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.03.2023.

Підготовче засідання призначене на 20.03.2023 не відбулось, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою суду від 29.03.2023 призначено підготовче засідання на 07.04.2023.

Підготовче засідання відкладалось протокольними ухвалами від 07.04.2023 на 28.04.2023, від 28.04.2023 на 19.05.2023.

Протокольною ухвалою від 19.05.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.06.2023.

Протокольною ухвалою від 21.06.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 12.07.2023.

12.07.2023 засідання суду не відбулося у зв`язку із перебоями роботи мережі відеоконференцзв`язку Easycon, про що складено відповідну довідку.

Сторони повідомлені про судове засідання на 14.09.2023.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити їх.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21 (далі Договір від 03.03.2021) щодо оплати.

Позивач зазначає, що ним було надіслано на адресу ТОВ «НГЦБН» лист-повідомлення від 26.08.2022 про розірвання договору бербоут-чартеру (фрахтування) судна, який 29.08.2022 повернувся до відділення Укрпошти у зв`язку з відмовою адресата. З огляду на цю обставину, ДП «Сервіс» вважає, що Договір бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21 розірвано в односторонньому порядку.

ДП «Сервіс» зазначає, що заборгованість Відповідача за Договором від 03.03.2021 № 01/21 за період грудень 2021 по серпень 2022 року станом на 26.08.2022 становить 16 140,00 доларів США, що за курсом НБУ на вказану дату становило 474 767,02 грн.

Також, Позивачем на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати за період з 01.12.2021 по 31.07.2022 у розмірі 96 141,29 грн. і 3 % річних за період з 01.12.2021 по 26.08.2022 в сумі 10 496,90 грн.

Окрім того, Позивачем, із посиланням на абзац другий частини другої статті 231 Господарського кодексу України заявлено вимогу про стягнення штрафу у розмірі 7 % в сумі 24 492,78 грн., який ним розрахований за формулою 474 767,02 Х 7% Х 269 : 365 : 100 = 24 492,78.

ДП «Сервіс» також, із посиланням на статті 549, 611 Цивільного кодексу України, частину першу статті 216, частину другу статті 343 Господарського кодексу України, заявлено позовну вимогу про стягнення пені у розмірі 101 704,20 грн. за період з 01.12.2021 по 26.08.2022.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення 1 % від вартості фрахту за кожен день прострочення (пені), сплата якого передбачена пунктом 19 Договору від 03.03.2021, за період з 01.12.2021 по 26.08.2022 у розмірі 3 672,30 грн., що еквівалентно 124,5 доларам США за курсом НБУ станом на 26.08.2022, який розраховано за формулою 50 Х 1 % Х 269 = 124,5.

У Відповіді на відзив від 25.04.2023 (вхід. від 04.05.2022 № 14677/23) Позивач заперечує проти доводу Відповідача про звільнення його від обов`язку сплати фрахту через неотримання ним повідомлення про оплату.

Позивач посилається на частину першу статті 11, частину першу статті 530, статті 626, 627, 629, 912 Цивільного кодексу України, статті 173, 174, 175, частину першу статті 179, частини першу, другу статті 193 Господарського кодексу України, статті 203, 212 Кодексу торговельного мореплавства України, і звертає увагу, що відповідно до підпунктів «а», «b» пункту 15 Частини ІІ Договору від 03.03.2021, Фрахтувальник сплачує Судновласнику за чартер Судна щомісячну плату не пізніше тридцяти робочих днів наперед.

Тобто, за твердженням Позивача, направлення чи не направлення ним будь-якого повідомлення на адресу Відповідача не звільняє останнього від його обов`язку по сплаті фрахту, а тому посилання Відповідача на не отримання ним повідомлення про оплату від Позивача, не впливає на факт порушення ним обов`язку по сплату фрахту.

Також, Позивач заперечує проти доводу Відповідача про передачу йому судна у неморехідному стані.

ДП «Сервіс» посилається на статті 143, 192, 198, 207 Кодексу торговельного мореплавства України і наголошує, що морехідний стан визначається та прив`язується до технічної можливості експлуатації судна за його цільовим призначенням, і саме технічна можливість його експлуатації чи ні і дає розуміння морехідного чи неморехідного стану судна. А відтак, наявність чи відсутність арешту не впливає на власне морехідний стан, і можливість експлуатації судна за призначенням.

При цьому, Позивач зазначає, що судно було передано ним фрахтувальнику відповідно до умов пункту 3 частини ІІ Договору від 03.03.2021 за Актом приймання-передачі, без будь-яких зауважень зі сторони Відповідача. Ця обставина свідчить про повне та належне виконання судновласником своїх зобов`язань щодо передачі судна в належному морехідному стані.

Позивач окремо зазначає, що відповідно до пункту 15 Частини ІІ Договору від 03.03.2021 орендна оплачується постійно протягом усього періоду дії Чартеру. А пунктом 29 Частини ІІ Договору від 03.03.2021 передбачено, що у випадку, коли будь-який урядовий чи інший компетентний орган вилучає фрахт судна, в будь-який час протягом періоду Чартеру, цей Чартер не вважатиметься розірваним або іншим чином припиненим. Фрахтувальник продовжує платити за Фрахт відповідно до даного Договору до тих під, поки цей Чартер не закінчиться або припиниться.

При цьому, вказує на те, що фрахтувальник (Відповідач) протягом всього часу дії договору не скористався правом в односторонньому порядку припинити його дію, що передбачено підпунктом «b» пункту 30 Договору від 03.03.2021.

ДП «Сервіс» зазначає, що про наявність арешту на судно довідалось лише в січні 2022 року з листа ТОВ «НГЦБН» від 19.01.2022 № 3/01, і одразу звернулося до суду з заявою про його скасування, що підтверджується ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.02.2022 у справі № 916/653/21.

Однак, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на судно, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21 були скасовані ухвалою цього суду від 03.11.2021 у справі № 916/653/21.

ДП «Сервіс» наголошує, що не має жодного відношення до спору, що був предметом розгляду у справі № 916/653/21, не було його стороною і не володіло жодною інформацією про арешт судна, що виключає його вину. А ТОВ «НГЦБН» було відомо про арешт судна щонайменше з 21.04.2021, воно було стороною спору, який виник з можливої його вини через нездійснення відповідного платежу, однак не повідомило про це ДП «Сервіс». А тому, за твердженням Позивача, посилання Відповідача на вказаний арешт судна як на підставу для звільнення від сплати фрахту є неправомірним.

Позивач звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є сплата за фрахт за період, коли арешту на судно не існувало, а впливати на вилучення документів в рамках кримінального провадження він не міг.

Позивач заперечує проти доводу Відповідача про звільнення його від сплати за фрахт в період з 24.02.2022 по 30.05.2022 на підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 № 634.

При цьому, ДП «Сервіс» посилається на висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі № 821/2494/14, згідно із якими, в Податковому кодексі України не надано поняття як договору чартеру (фрахтування) як такого, так і договору бербоут-чартеру, а тому слід враховувати поняття та зміст договору чартеру (фрахтування), які визначені у ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто пізніше, аніж Кодекс торговельного мореплавства України від 23 травня 1995 року № 176/95-ВР.

Частиною 1 статті 912 ЦК України встановлено, що за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам.

Таким чином за договором чартеру (фрахтування) одна сторона зобов`язується надати іншій стороні за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах, тобто фактично одна сторона надає іншій стороні послуги, пов`язані із перевезенням вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, тоді як із поняття лізингової (орендної) операції у розумінні ПК України вбачається, що така операція передбачає надання основних фондів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк.

При цьому навіть сама стаття 912 ЦК України, яка дає поняття договору чартеру (фрахтування), входить до глави 64 цього Кодексу, яка в свою чергу регулює правовідносини з перевезення, а не правовідносини найму (оренди).

Також, ДП «Сервіс» заперечує проти заяви Відповідача про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені за період з 01.12.2021 по 15.02.2022, викладеної у Відзиві від 30.03.2023 (вхід. від 03.04.2023 № 10678/23/22).

При цьому, Позивач вважає, що за його вимогами про заборгованості що виникла з листопада 2021 року трирічний строк позовної давності - до основної вимоги і річний строк позовної давності щодо нарахування штрафних санкцій, не пропущений оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

У Відзиві від 30.03.2023 (вхід. від 03.04.2023 № 10678/23/22) Відповідач, із посиланням на пункт 31 частини І, підпункт «е» пункту 15, пункт 33 частини ІІ Договору від 03.03.2021, зазначає, що він не отримував від ДП «Сервіс» повідомлення про оплату. При цьому, зазначає, що в товаристві офіційно працює лише один працівник директор, який міг би отримати таке повідомлення, але наразі він перебуває на військовій службі.

ТОВ «НГЦБН» посилається на статті 509, 767 Цивільного кодексу України, пункт 1.1 статті 1 частини І, підпункт «b» пункту 28 Договору від 03.03.2021, і наголошує, що не дивлячись на надані ДП «Сервіс» гарантії щодо відсутності стосовно нього та судна «ТАМАНСЬКИЙ» жодних торгово-економічних санкцій чи обмежень, Відповідач не міг використовувати це судно через арешт накладений ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21.

Відповідач вказує, що пунктом 2 ухвали Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21 накладено арешт на судно/Tanker - ТАМАНСКИЙ/TAMANSKIY (ІМО номер: 8727044) (MMSI номер: 272283000) морський порт Південний, прапор України, власником якого є BAYTON CAPITAL S.A. (місцезнаходження: Via Ricardo J.Alfaro Edificio The century Tower suite №401 Panama, Republica de Panama), яке знаходиться в акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6), шляхом затримання та заборони його виходу з акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Україна, 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6).

Отже, за твердженням Відповідача, протягом 2021 2022 років судно «Таманський» не могло використовуватися фрахтувальником для здійснення господарської діяльності з перевезення вантажів, оскільки судно не могло вийти з акваторії морського порту Чорноморськ.

Крім того, Відповідач зазначає, що на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №757/29305/21-к було проведено обшуки у приміщенні ТОВ «Нафто-газовий центр безпеки та навчання» та вилучені всі суднові документи на танкер «Таманський», про що складено Протокол обшуку від 23.06.2021. Дана ухвала суду була постановлена в рамках кримінального провадження № 0000143 від 05.02.2021 відносно підозри керівництва ДП «СЕРВІС» у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 статті 191 КК України.

Вилучені суднові документи на судно «Таманський» були повернуті представникам Відповідача слідчими органами 18.08.2022, що підтверджується актом прийому-передачі документів.

Відповідач зазначає, що через вилучення суднових документів в період з 23.06.2021 по 18.08.2022 він не міг використовувати судно за цілями, передбаченими в Договорі від 03.03.2021, оскільки судно «Таманський» не могло покинути порт без суднових документів.

З огляду на наведені обставини, ТОВ «НГЦБН» вважає, що воно звільняється від сплати фрахту на підставі норм статей 207, 212 Кодексу торговельного мореплавства України, оскільки Позивач навмисно приховав інформацію про арешт та передав судно у фрахт Відповідачу в неморехідному стані, а судно не могло використовуватися за призначенням через вину саме судновласника.

Також ТОВ «НГЦБН», із посиланням на пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 № 634, зазначає, що Позивач не мав нараховувати фрахт за користування Відповідачем судном «Таманський» в період з 24.02.2022 по 30.05.2022.

Окрім того, Відповідач заперечує проти одночасного нарахування Позивачем пені на підставі частини другої статті 231 Господарського кодексу України та ще й в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а також пені на підставі підпункту «g» пункту 15 частини ІІ Договору від 03.03.2021. При цьому, наголошує, що, на його думку, таке нарахування є потрійною відповідальністю.

У Відзиві від 30.03.2023 (вхід. від 03.04.2023 № 10678/23/22) Відповідачем, із посиланням на статті 256, 258, 261 Цивільного кодексу України зроблено заяву про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені за період з 01.12.2021 по 15.02.2022.

У Запереченнях на відповідь на відзив від 17.05.2023 (вхід. від 18.05.2023 № 16501/23) Відповідач не погоджується із доводом Позивача про те, що Договір бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21 є договором з перевезення, а не найму (оренди).

При цьому, ТОВ «НГЦБН», із посиланням на норми частини четвертої статті 213, частини першої статті 626, частини першої статті 627, частини першої статті 637 Цивільного кодексу України щодо умов договору та їх тлумачення, звертає увагу на те, що за змістом пункту 1.1 Статті 1 Договору від 03.03.2021 його предметом є не надання послуг, а передача судна у користування.

А в пункті 1.4 Статті 1 Договору від 03.03.2021 сторони домовились, що зміст даного договору відповідатиме вимогам Стандартного бербоут-чартеру «БЕРКОН 2017» Балтійської і Міжнародної морської ради із відповідними змінами, внесеними сторонами Договору.

На сайті Балтійської і Міжнародної морської ради в мережі Інтернет за посиланням: https://www.bimco.org/contracts-and-clauses/bimco-contracts/barecon-2017# наявне визначення поняття БЕРКОН. А саме, БЕРКОН (BARECON) це бербоут-чартер. Це договір оренди, за яким фрахтувальник отримує у володіння та повний контроль над судном разом із юридичною та фінансовою відповідальністю за нього. Фрахтувальник зазвичай оплачує всі операційні витрати, включаючи пальне, екіпаж, технічне обслуговування, ремонт, страхування судна та страхування каско.

Також, Відповідач звертає увагу, що відповідно до пункту 1.3 Статті 1 Договору від 03.03.2021 фрахтувальник має право здавати передане йому судно в суборенду третім особам на умовах, які не суперечать положенням даного Договору та на строк, що не перевищує строк дії чартеру відповідно до даного Договору. А в пункті 17 Частини І та пункті 15 Частини ІІ Договору від 03.03.2021 передбачено обов`язок зі сплати саме орендної плати.

Отже, за твердженням Відповідача, зміст та предмет Договору бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21 стосується передачі ДП «СЕРВІС» судна «Таманський» ІМО 8727044 в оренду ТОВ «НГЦБН» строком на п`ять років із можливістю пролонгації. А тому цей договір не може трактуватися як послуга, а за своєю суттю та змістом є орендою майна, яке перебуває у державній власності.

Окремо, Відповідач, із посиланням на статтю 75 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що, оскільки ДП «СЕРВІС» і ТОВ «НГЦБН» не брали участі при розгляді справи № 916/653/21, то обставини встановлені в ухвалі Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 не мають юридичного значення для вирішення справи № 916/616/23.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд

в с т а н о в и в :

03.03.2021 між ДП «Сервіс» (судновласник) і ТОВ «НГЦБН» (фрахтувальник) укладено Договору бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21.

Відповідно до пункту 1.1 Договору від 03.03.2021 судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для здійснення ним господарської діяльності з перевезення вантажу, тренувальних цілей чи для інших цілей торгівельного мореплавства на строк, передбачений в даному договорі, а фрахтувальник зобов`язаний своєчасно сплачувати плату за фрахт у розмірі та порядку, передбачені даним договором.

Фрахтувальник має право без погодження з власником змінювати цілі та призначення судна, в тому числі використовувати судно як тренувальне чи в будь-яких цілях фрахтувальника.

За даним договором сторони домовились, що передане фрахтувальнику судно не споряджене і не укомплектоване екіпажом (бербоут-чартер) (пункт 1.2 Договору від 03.03.2021).

Згідно із пунктом 1.3 Договору від 03.03.2021 фрахтувальник має право здавати передане йому судно в суборенду третім особам на умовах, які не суперечать положенням даного договору та на строк, що не перевищує строк дії чартеру відповідно до даного договору.

У пункті 1.4 Договору від 03.03.2021 сторони домовились, що зміст даного договору відповідатиме вимогам Стандартного бербоут-чартеру «БЕРКОН 2017» Балтійської і Міжнародної морської ради із відповідними змінами, внесеними сторонами договору.

В пункті 1.5 Договору від 03.03.2021 сторони домовились, що цей договір виконуватиметься відповідно до умов, що містяться в даному Чартері, який буде включати в себе Частину І та Частину ІІ. У разі конфлікту умов положення Частини І матимуть переважну силу в порівнянні з положеннями Частини ІІ в межах цього конфлікту, але не більше.

Відповідно до пункту 4 Частини І Договору від 03.03.2021 його предметом є судно «Таманський», ІМО номер 8727044, 1985 року побудови.

Строк чартеру 5 років (пункт 16 Частини І Договору від 03.03.2021).

Згідно із пунктом 17 Частини І Договору від 03.03.2021, орендна плата (п. 2, 10 та 15) становить:

(і) Орендна плата: US$ 200 на добу, з ПДВ на час експлуатації судна;

(іі) Орендна плата за період знаходження судна в порту: US$ 50 на добу, з ПДВ;

(b) Фрахтувальник здійснює страхування.

Пунктом 15 «Орендна плата» Частини ІІ Договору від 03.03.2021 визначено:

(а) фрахтувальник платить за наймання судна власнику орендну плату в належному порядку відповідно до умов чартеру.

(b) фрахтувальник сплачує власнику за чартер судна щомісячно плату в розмірі, вказаному в розділі 17 (і) Частини 1 даного договору, яка сплачується не пізніше ніж кожні тридцять (30) робочих днів наперед, перший платіж за оренду судна сплачується в день підписання між фрахтувальником та власником акта приймання-передачі судна фрахтувальнику. Оренда оплачується постійно протягом усього періоду дії чартеру.

(с) Оплата чартеру здійснюється на банківський рахунок власника, зазначений у розділі 20. Якщо судно стоїть в порту та не використовується фрахтувальником з метою перевезення товару чи пасажирів, то розмір орендної плати становить суму, зазначену в розділі 17 (іі) Частини 1 даного договору (50$ на добу з ПДВ).

(е) Якщо фрахтувальник не здійснив належну оплату за чартер, власник зобов`язаний надати фрахтувальнику за три (3) банківських дні письмове повідомлення про проведення платежу, і якщо платіж буде здійснено протягом цих трьох (3) банківських днів, наступних з дня отримання такого повідомлення, то вважатиметься, що платіж погашений.

Якщо фрахтувальник не сплатить заборгованість у повному обсязі протягом трьох (3) банківських днів з моменту отримання такого повідомлення від власника, то у власника виникає право, не зачіпаючи жодних інших прав або вимог, які можуть мати власник щодо чартів, скасувати цей чартер в будь-який час після цього, поки орендна плата залишається непогашеною.

(f) Якщо власник вирішить не користуватися будь-якими правами, наданими цим договором стосовно будь-якої конкретної несвоєчасної оплати чартеру чи серії несвоєчасних платежів за чартером, згідно з цим договором, це не повинно тлумачитися як відмова від свого права розірвати чартер.

(g) Будь-яка затримка в оплаті чартеру дає право власнику на стягнення відсотків із орендної плати за річною ставкою, як це було узгоджено в пункті 19.

Пунктом 19 Частини І Договору від 03.03.2021 встановлено розмір процентів, що підлягають сплаті (П. 15 (g)): 1 %.

Підпунктами (а), (d) пункту 3 Частини ІІ Договору від 03.03.2021 визначено, що власник повинен передати судно в стані, придатному для експлуатації відповідно до відомостей, зазначених у пунктах 4-6 частини І даного договору. Якщо фрахтувальник оглянув судно до доставки, то власник повинен доставити судно у тому ж стані, що і під час огляду, з урахуванням справедливого зносу. Судно повинно бути доставлено власником і передане фрахтувальнику у порту або місці, зазначеному в графі 8. З даним договором судно передається у чартер на підставі акту приймання-передачі судна, який підписують сторони. В разі не підписання зазначеного акту, даний договір вважатиметься таким, що не укладений сторонами.

Відповідно до підпунктів (с), (d) пункту 21 Частини ІІ Договору від 03.03.2021, якщо судно заарештовано або іншим чином затримано через позов або вимоги до власника, власник повинен за власні кошти вжити всіх розумних заходів для того, щоб забезпечити звільнення судна протягом розумного строку, включаючи надання застави. За таких обставин власник повинен відшкодувати фрахтувальнику будь-які втрати, шкоду або збитки, понесені фрахтувальником (включаючи за період чартеру, сплачений відповідно до цього договору), як прямий наслідок такого арешту або затримання.

06.04.2021 Позивачем та Відповідачем складено Акт прийому-передачі танкера «Таманський» відповідно до договору бербоут-чартеру (фрахтування) № 01/21 від 03.03.2021. /а.с. 192-199/.

Також, ДП «Сервіс» і ТОВ «НГЦБН» 06.04.2021 складено Акт приймання-передачі документів м/т «Tamansky», IMO номер: 8727044. /а.с. 191/.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21 задоволено заяву Компанії «BESIKTAS MARINE DENIZ HIZMETLERI VE END URUNLER DIS TIC» (ТОВ «Бешікташ Маріне Деніз Хізметлері ве Ендюстрієль Урюнлер Диш Санаї Тіджарет») про арешт морського судна (вх. № 4-5/21 від 29.01.2021). Накладено арешт на судно/Tanker - ТАМАНСКИЙ/TAMANSKIY (ІМО номер: 8727044) (MMSI номер: 272283000) морський порт Південний, прапор України, власником якого є BAYTON CAPITAL S.A. (місцезнаходження: Via Ricardo J.Alfaro Edificio The century Tower suite №401 Panama, Republica de Panama), яке знаходиться в акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6), шляхом затримання та заборони його виходу з акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Україна, 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 у справі № 916/653/21 залишено без розгляду позов LTD BESIKTAS MARINE DENIZ HIZMETLERI VE END URUNLER DIS TIC. Address: Evliya Celebi Mh. Genc Osman Cd, No: 45/C PK:34944 Tuzla/ISTANBUL/TURKIYE (ТОВ БЕШІКТАШ МАРІНЕ ДЕНІЗ ХІЗМЕТЛЕРІ ВЕ ЕНДЮСТРІЄЛЬ УРЮНЛЕР ДИШ САНАЇ ТІДЖАРЕТ Місцезнаходження: квартал Евлія Челебі, проспект Генч Осман, № 45/Дж, індекс 34944, Тузла/Стамбул) до BAYTON CAPITAL S.A. Address: BAYTON CAPITAL S.A., Via Ricardo J.Alfaro Edificio, The century Tower suite № 401 Panama, Republica de Panama (Бейтон Капітал С.А. Місцезнаходження: Бейтон Капітал С.А. Віа Рікардо Дж. Альфаро, корпус Зе Сентурі Тауер, прим. № 401, Панама, Республіка Панама) про стягнення 4 727,16 євро основного боргу, 153,50 євро 3 % річних, 24 949,71 грн. пені.

А також, цією ухвалою суду від 03.11.2021 скасовано заходи забезпечення позову у вигляді: накладення арешту на судно/Tanker - ТАМАНСКИЙ/TAMANSKIY (ІМО номер: 8727044) (MMSI номер: 272283000) морський порт Південний, прапор України, власником якого є BAYTON CAPITAL S.A. (місцезнаходження: Via Ricardo J.Alfaro Edificio The century Tower suite № 401 Panama, Republica de Panama), яке знаходиться в акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6), шляхом затримання та заборони його виходу з акваторії морського порту Чорноморськ Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Україна, 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6), вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21.

Як вбачається з Додатку № 1 «Опис вилучених документів в ході обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого 24» до Протоколу обшуку від 23.06.2021 (кримінальне провадження № 0000143) у ТОВ «НГЦБН» були вилучені суднові документи (сертифікати, свідоцтва тощо, всього 54 позиції) щодо судна «ТАМАНСЬКИЙ». / а.с. 129 143/.

18.08.2022 старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ підполковником поліції Мірковець О.М. та адвокатом Писаним Д.О. складено Акт приймання - передачі документів, відповідно до якого представником ТОВ «НГЦБН» прийнято на відповідальне зберігання документи, які були вилучені 23.06.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва під час проведення обшуку приміщення цього товариства (всього 54 позиції). /а.с. 144-145/.

29.08.2022 ДП «Сервіс» надіслано на адресу ТОВ «НГЦБН» Повідомлення від 26.08.2022 № 154/2022 про розірвання договору бербоут-чартеру (фрахтування судна. В якому повідомлено Відповідача про розірвання з 26.08.2022 Договору від 03.03.2021, необхідність повернення судна «Таманський» Позивачу, а також про необхідність негайно погасити наявну заборгованість та відсотки за договором, зокрема: 16 140,00 доларів США та 66,10 доларів США відсотків за затримку в оплаті Чартеру станом на 26.08.2022 та заборгованості, що вникне на дату фактичного повернення судна судновласнику. /а.с. 59-61/.

Вказане повідомлення було направлено на адресу ТОВ «НГЦБН», а саме: м. Одеса вул. Отамана Головатого, 24, що підтверджується Описом вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля відділення поштового оператора Укрпошта (Одеса 3) з датою 29.08.2022, поштовою накладною від 29.08.2022 № 643, фіскальним чеком від 29.08.2022 на якому зазначено трек номер 643. /а.с. 62, 63/.

Як вбачається зі змісту накладної відправлення за трек-номером 643 не було вручено одержувачу ТОВ «НГЦБН» 29.08.2022, а листоношою Присяжнюк зроблено напис «Відмова». /а.с. 64/.

Норми права які підлягають застосуванню та оцінка аргументів учасників процесу.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частинами першою, другою статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 912 Цивільного кодексу України за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам. Порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Згідно із статтею 203 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час. Надане фрахтувальнику судно може бути укомплектоване екіпажем (тайм-чартер) або не споряджене і не укомплектоване екіпажем (бербоут-чартер).

Статтею 212 Кодексу торговельного мореплавства України встановлено, що фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт у порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час. Він звільняється від сплати фрахту і витрат щодо судна за час, протягом якого судно було непридатне для експлуатації внаслідок неморехідного стану, за винятком випадків, коли непридатність судна настала з вини фрахтувальника.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Суд не приймає довід Відповідача щодо відсутності у нього обов`язку зі сплати фрахту через неотримання повідомлення відповідно до підпункту «е» пункту 15 Частини ІІ Договору від 03.03.2021, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, відповідно до підпунктів «a», «b» пунктом 15 «Орендна плата» Частини ІІ Договору від 03.03.2021 фрахтувальник платить за наймання судна власнику орендну плату в належному порядку відповідно до умов чартеру. Фрахтувальник сплачує власнику за чартер судна щомісячно плату в розмірі, вказаному в розділі 17 (і) Частини 1 даного договору, яка сплачується не пізніше ніж кожні тридцять (30) робочих днів наперед, перший платіж за оренду судна сплачується в день підписання між фрахтувальником та власником акта приймання-передачі судна фрахтувальнику. Оренда оплачується постійно протягом усього періоду дії чартеру.

Тобто, Відповідач повинен сплачувати фрахт постійно без будь-яких повідомлень кожні тридцять робочих днів наперед.

А підпунктом «e» пункту 15 Частини ІІ Договору від 03.03.2021, на який посилається Відповідач, передбачено надіслання судновласником письмового повідомлення про проведення платежу, як передумову для виникнення права на скасування цього чартеру у випадку, коли орендна плата залишиться непогашеною протягом трьох банківських днів, наступних з дня отримання такого повідомлення.

Суд не приймає довід Відповідача про передачу йому судна у неморехідному стані через наявність арешту, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 207 Кодексу торговельного мореплавства України судновласник зобов`язаний передати судно фрахтувальнику в стані, придатному для використання його з метою, передбаченою договором чартеру (фрахтування) судна на певний час. При фрахтуванні судна за тайм-чартером судновласник зобов`язаний, крім того, спорядити та укомплектувати судно екіпажем, а також підтримувати судно протягом терміну тайм-чартера в морехідному стані, оплачувати його страхування і утримання суднового екіпажу.

Отже, поняття морехідності судна, зафрахтованого за договором чартеру (фрахтування) передбачає перш за все придатність судна (його корпусу, двигуна, устаткування) для цілей, передбачених договором. Тому зміст поняття морехідного стану певного судна в кожному конкретному випадку залежить від мети його використання, що визначена в договорі. Але незалежно від мети торговельного мореплавства, будь-яке судно повинно бути перш за все придатним до плавання. Це передбачає його технічну придатність (належну конструкцію, надійність і водонепроникність корпусу, справність машин і котлів, суднового зв`язку, паливної та іншої систем тощо).

Статтею 212 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що фрахтувальник сплачує судновласнику фрахт у порядку і терміни, передбачені договором чартеру (фрахтування) судна на певний час. Він звільняється від сплати фрахту і витрат щодо судна за час, протягом якого судно було непридатне для експлуатації внаслідок неморехідного стану, за винятком випадків, коли непридатність судна настала з вини фрахтувальника.

Тобто, фрахтувальник звільняється від будь-яких платежів, якщо судно виявилося непридатним до експлуатації внаслідок його неморехідності. Проте, неморехідність судна є підставою для звільнення від сплати фрахту і інших платежів лише у випадку виведення судна з експлуатації внаслідок його неморехідності.

Отже, оскільки неморехідність як підстава для звільнення від сплати фрахту пов`язана лише з технічною неможливістю експлуатації судна за його цільовим призначенням, наявність арешту на судно не свідчить про його неморехідний стан у розумінні норм статей 207, 212 Кодексу торговельного мореплавства України.

Не підпадає під поняття морехідний стан, визначене законом, й обставина вилучення у фрахтувальника суднових документів на підставі Протоколу обшуку від 23.06.2021 (кримінальне провадження № 0000143).

Окремо слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази неморехідності судна, що є предметом Договору від 03.03.2021. При цьому, Акт від 06.04.2021 прийому-передачі танкера «Таманський» відповідно до договору бербоут-чартеру (фрахтування) № 01/21 від 03.03.2021 підписаний сторонами без будь-яких зауважень, зокрема, щодо морехідного стану судна.

Суд не приймає довід Відповідача про звільнення його від сплати фрахту через неможливість використання судна внаслідок арешту, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, відповідно до підпунктів (с), (d) пункту 21 Частини ІІ Договору від 03.03.2021, якщо судно заарештовано або іншим чином затримано через позов або вимоги до власника, власник повинен за власні кошти вжити всіх розумних заходів для того, щоб забезпечити звільнення судна протягом розумного строку, включаючи надання застави. За таких обставин власник повинен відшкодувати фрахтувальнику будь-які втрати, шкоду або збитки, понесені фрахтувальником (включаючи за період чартеру, сплачений відповідно до цього договору), як прямий наслідок такого арешту або затримання.

Зі змісту ухвал Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21 і від 03.11.2021 у справі № 916/653/21 вбачається, що арешт на судно був накладений під час розгляду позову компанії LTD BESIKTAS MARINE DENIZ HIZMETLERI VE END URUNLER DIS TIC (ТОВ БЕШІКТАШ МАРІНЕ ДЕНІЗ ХІЗМЕТЛЕРІ ВЕ ЕНДЮСТРІЄЛЬ УРЮНЛЕР ДИШ САНАЇ ТІДЖАРЕТ) до BAYTON CAPITAL S.A. (Бейтон Капітал С.А.) про стягнення 4 727,16 євро основного боргу, 153,50 євро 3 % річних, 24 949,71 грн. пені.

Тобто, арешт накладений ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21 не пов`язаний з позовом або вимогами до судновласника - ДП «Сервіс». А відтак, Позивач у цій справі не відповідає за негативні наслідки для фрахтувальника пов`язані із існуванням вказаного арешту.

Окрім того, предметом розгляду у цій справі, № 916/616/23, є стягнення заборгованості, яка утворилась у період з грудня 2021 року по 26.08.2022. А, як вже зазначалось, заходи забезпечення позову у вигляді арешту на судно, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021 у справі № 916/210/21, були скасовані ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 у справі № 916/653/21.

Отже, у періоді щодо якого заявлено вимогу про стягнення заборгованості, не існувало арешту судна, якій би перешкоджав його використанню.

Суд не приймає довід Позивача про відсутність підстав для звільнення Відповідача від сплати фрахту на підставі підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 № 634, на період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 травня 2022 р., за договорами оренди державного майна, чинними станом на 24 лютого 2022 р. або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 р. або раніше, звільняються від орендної плати орендарі, які використовують майно, розміщене на територіях Кіровоградської, Дніпропетровської, Житомирської, Одеської областей.

Висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі № 821/2494/14, на які посилається Позивач, не є релевантними для спору, що розглядається у цій справі. Адже вони зроблені у спорі з вимогою про визнання протиправною і скасування податкової консультації щодо оподаткування податком на додану вартість операцій з надання судна за договором бербоут-чартеру нерезиденту у фрахт та зобов`язання надати нову консультацію із врахуванням висновків суду. А метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому, у справі № 821/2494/14 не розглядався спір щодо можливості звільнення від плати за фрахт державного майна (судна) на підставі підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634.

Як вже зазначалось, статтею 912 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором чартеру (фрахтування) одна сторона (фрахтівник) зобов`язується надати другій стороні (фрахтувальникові) за плату всю або частину місткості в одному чи кількох транспортних засобах на один або кілька рейсів для перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти або з іншою метою, якщо це не суперечить закону та іншим нормативно-правовим актам. Порядок укладення договору чартеру (фрахтування), а також форма цього договору встановлюються транспортними кодексами (статутами).

Частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Згідно із статтею 203 Кодексу торговельного мореплавства України, за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час. Надане фрахтувальнику судно може бути укомплектоване екіпажем (тайм-чартер) або не споряджене і не укомплектоване екіпажем (бербоут-чартер).

Статтею 205 Кодексу торговельного мореплавства України встановлено, що у договорі чартеру (фрахтування) судна на певний час повинні бути вказані найменування сторін договору, назва судна, його технічні та експлуатаційні дані (вантажопідйомність, вантажомісткість, швидкість тощо), район плавання, мета фрахтування, розмір фрахту, термін дії договору, місце приймання і здавання судна.

Відповідно до статті 206 «Суборенда» Кодексу торговельного мореплавства України, фрахтувальник може в межах прав, що надаються йому за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час, укласти від свого імені самостійний договір чартеру (фрахтування) судна з третьою особою. Укладання такого договору не звільняє фрахтувальника від виконання договору, укладеного ним із судновласником. До договору чартеру (фрахтування) судна на певний час, укладеного фрахтувальником з третьою особою, відповідно застосовуються правила цієї глави.

Отже, оскільки частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання, а частина друга статті 912 цього кодексу в питанні порядку укладення та форми відсилає до транспортних кодексів (статутів), норми Кодексу торговельного мореплавства України, зокрема, статей 203, 205, 206, є спеціальними та мають пріоритетне застосування перед загальними нормами права, якими врегульоване питання щодо договору чартеру (фрахтування).

Системний аналіз статей 203, 205, 206 Кодексу торговельного мореплавства України, зокрема, норм про передачу судна у користування за плату на певний строк, дозволяє дійти висновку про те, що договір чартеру (фрахтування) суден є одним із різновидів договору майнового найму (оренди), що регулюється загальними нормами цивільного законодавства (частина перша статті 759 Цивільного кодексу України).

При цьому, суд враховує, що за змістом пункту 1.1 Статті 1 Договору від 03.03.2021 його предметом є не надання послуг, а передача судна у користування.

А в пункті 1.4 Статті 1 Договору від 03.03.2021 сторони домовились, що зміст даного договору відповідатиме вимогам Стандартного бербоут-чартеру «БЕРКОН 2017» Балтійської і Міжнародної морської ради із відповідними змінами, внесеними сторонами Договору.

На сайті Балтійської і Міжнародної морської ради в мережі Інтернет за посиланням: https://www.bimco.org/contracts-and-clauses/bimco-contracts/barecon-2017# наявне визначення поняття БЕРКОН. А саме, БЕРКОН (BARECON) це бербоут-чартер. Це договір оренди, за яким фрахтувальник отримує у володіння та повний контроль над судном разом із юридичною та фінансовою відповідальністю за нього. Фрахтувальник зазвичай оплачує всі операційні витрати, включаючи пальне, екіпаж, технічне обслуговування, ремонт, страхування судна та страхування каско.

Також, відповідно до пункту 1.3 Статті 1 Договору від 03.03.2021 фрахтувальник має право здавати передане йому судно в суборенду третім особам на умовах, які не суперечать положенням даного Договору та на строк, що не перевищує строк дії чартеру відповідно до даного Договору. А в пункті 17 Частини І та пункті 15 Частини ІІ Договору від 03.03.2021 передбачено обов`язок зі сплати саме орендної плати.

Отже, Договір бербоут-чартеру (фрахтування) судна від 03.03.2021 № 01/21 містить умови притаманні договору найму (оренди), а тому не може тлумачитись як договір про надання послуг.

Сторонами не заперечуються обставини належності судна «Таманський», ІМО номер 8727044, до державної власності, а також його знаходження на момент введення воєнного стану на території Одеської області.

А відтак, Відповідач як орендар (фрахтувальник) державного майна був звільнений від сплати фрахту у період воєнного стану, але у будь-якому разі не довше ніж до 30 травня 2022 року, на підставі підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 № 634.

Отже, неправомірним є нарахування Позивачем плати за Договором від 03.03.2021 за період з 24.02.2022 по 30.05.2022.

Щодо нарахування ПДВ на суму заборгованості, слід вказати на наступне.

Як вже зазначалось, згідно із пунктом 17 Частини І Договору від 03.03.2021, орендна плата (п. 2, 10 та 15) становить:

(і) Орендна плата: US$ 200 на добу, з ПДВ на час експлуатації судна;

(іі) Орендна плата за період знаходження судна в порту: US$ 50 на добу, з ПДВ.

Тобто податок на додану вартість вже включено до ціни.

Позивачем у розрахунку суми позову застосовано ставку за період знаходження судна в порту у розмірі US$ 50 на добу. Однак, цю суму всупереч наведеним умовам Договору від 03.03.2021 було також збільшено ще на 20 % - ставку ПДВ. Тобто, фактично Позивачем застосовано ПДВ двічі, що не відповідає ані закону ані умовам Договору від 03.03.2021.

При розрахунку суми заборгованості суд враховує, що плата за період знаходження судна в порту становить 50 доларів США на добу, в тому числі ПДВ.

Щодо вимоги про стягнення про стягнення штрафу у розмірі 7 % на підставі частини другої статті 231 Господарського кодексу України, слід вказати на наступне.

Згідно із частиною другою статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновки Верховного Суду викладені у пункті 22.2 постанови від 23.08.2022 у справі № 910/9375/21, згідно із якими, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, можливе за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. Ураховуючи викладене, висновок про те, що положення абзацу третього частини другої статті 231 ГК України застосовуються до грошових зобов`язань, є помилковим.

Отже, є неправомірним нарахування ДП «Сервіс» суми штрафу у розмірі 7 % на суму грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 231 Господарського кодексу України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу у розмірі 7 % в сумі 24 492,78 грн.

Щодо вимоги про стягнення про стягнення пені у розмірі 101 704,20 грн. за період з 01.12.2021 по 26.08.2022, слід вказати на наступне.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства) (пункт 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14).

Суд також на підставі частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновок Верховного Суду викладений у пункті 19 постанови від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18, згідно із яким, за змістом частини 2 статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. Отже, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Як вже зазначалось, відповідно до підпункту «g» пункту 15 «Орендна плата» Частини ІІ Договору від 03.03.2021 будь-яка затримка в оплаті чартеру дає право власнику на стягнення відсотків із орендної плати за річною ставкою, як це було узгоджено в пункті 19. А пунктом 19 Частини І Договору від 03.03.2021 встановлено розмір процентів, що підлягають сплаті (П. 15 (g)): 1 %.

При цьому, наведені умови Договору від 03.03.2021 не містять вказівки на те, що відсотки із орендної плати за річною ставкою 1 % є штрафною санкцією (пенею). Власне в самому договорі вони мають назву «проценти». Тобто, вони є процентами у розумінні статті 536 Цивільного кодексу України, згідно із якою, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Інші пункти Договору від 03.03.2021 не містять умов щодо встановлення будь-яких штрафних санкцій (пені, штрафу).

При цьому, Позивач заявляючи вимогу про стягнення суми пені обґрунтовує своє право на її отримання не умовами договору, а посилається на статті 549, 611 Цивільного кодексу України, частину першу статті 216, частину другу статті 343 Господарського кодексу України, тобто вважає, що обов`язок зі сплати пені, у даному випадку, встановлений законодавством. Однак, наведені норми закону не встановлюють такого обов`язку та не визначають розмір будь-яких штрафних санкцій.

З огляду на наведене не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 101 704,20 грн. за період з 01.12.2021 по 26.08.2022, оскільки вона не передбачена умовами Договору від 03.03.2021.

Щодо вимоги про стягнення 1 % річних від вартості фрахту за кожен день прострочення, сплата яких передбачена пунктом 19 Договору від 03.03.2021, слід вказати на наступне.

Як вже зазначалось, пунктом 19 Частини І Договору від 03.03.2021 встановлено розмір процентів, що підлягають сплаті (П. 15 (g)): 1 %.

Те що Позивач помилково в позовній заяві назвав ці проценти за користування чужими грошовими коштами пенею, не впливає на можливість суду самостійно кваліфікувати їх правову природу і надати оцінку вимозі про їх стягнення.

Позивачем розраховано суму процентів за формулою 50 Х 1 % Х 269 = 124,5. Тобто, за основу взято розмір плати за одну добу знаходження судна в порту в сумі 50 доларів США та шляхом множення на 269 (кількість днів у періоді з 01.12.2021 по 26.08.2022) отримано добуток (значення) 124,5 доларів США, який переведено в еквівалентну суму в гривнях за курсом НБУ станом на 26.08.2022, а саме, 3 672,30 грн. Цей розрахунок арифметично виконаний правильно.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення 1 % річних у розмірі 3 672,30 грн.

Не підлягає задоволенню заява Відповідача про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені за період з 01.12.2021 по 15.02.2022, викладеної у Відзиві від 30.03.2023 (вхід. від 03.04.2023 № 10678/23/22), з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 256, частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 від 11.03.2020 № 211, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211" від 11.11.2020 № 1100, установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України карантин.

В подальшому дія карантину, згідно постанов Кабінету Міністрів України, була продовжена із запровадженням нових обмежень з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Слід зазначити, що запровадження на території України карантину та його дія на теперішній час є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

Крім того, відповідно до пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей строк продовжувався згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023.

А відтак, відповідно до пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, позовна давність щодо цих вимог вважається продовженою, та не сплила на момент звернення Позивачем із позовною заявою до суду.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат за період з 01.12.2021 по 31.07.2022 у розмірі 96 141,29 грн. і 3 % річних за період з 01.12.2021 по 26.08.2022 в сумі 10 496,90 грн., слід вказати на наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки базою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є сума боргу, їх розмір визначається судом відповідно до встановленої суми заборгованості.

Судом встановлено розмір основного боргу становить 253 953,68 грн., інфляційних втрат - 26 211,54 грн., 3 % річних - 2 944,29 грн., які розраховуються наступним чином:

МісяцьПеріод нарахуванняДніСума заборгованості (дол)КурсСума заборгованості (грн)Інф3%
Грудень 202101.12.2021 26.08.027,214242 182,018541,94932,63
Січень 202201.01.2022 26.08.027,278242 281,218258,79827,09
Лютий 202201.02.2022 26.08.028,455532 723,835889,97556,75
Червень 202201.06.2022 26.08.29,254943 882,352178,21313,79
Липень 202201.07.2022 26.08.29,254945 345,10819,70212,44
Серпень 202201.08.2022 26.08.2022261 30036,568647 539,18522,93101,59
Всього 8 600 253 953,6826 211,542 944,29

На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 253 953,68 грн. суми основного боргу, 26 211,54 грн. інфляційних втрат, 2 944,29 грн. 3 % річних, 3 672,30 грн. 1 %.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, частиною другою статті 9, частиною першою, пунктами 1, 4 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 14, частиною першою статті 202, частиною першою статті 256, статтею 257, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 258, частиною першою статті 261, частиною першою статті 509, статями 525, 526, частиною першою статті 530, статтею 536, частиною першою статті 546, частиною першою статті 547, частиною другою статті 625, частиною першою статті 626, статтею 629, частиною першою статті 759, статтею 912, пунктами 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, статтею 193, частинами першою, другою статті 217, частиною першою статті 230, частинами другою, четвертою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 203, 205, 206, 207, 212 Кодексу торговельного мореплавства України, статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР, підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 № 634, статтями 13, 73, 74, 75, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нафто-Газовий центр безпеки та навчання (65003, м. Одеса, вул. Головатого Отамана, буд. 24, ) на користь Державного підприємства Сервіс (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82а, ) 253 953,68 грн. (двісті п`ятдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят три гривні 68 коп.) суму основного боргу, 26 211,54 грн. (двадцять шість тисяч двісті одинадцять гривень 54 коп.) інфляційних втрат, 2 944,29 грн. (дві тисячі дев`ятсот сорок чотири гривні 29 коп.) 3 % річних, 3 672,30 грн. (три тисячі шістсот сімдесят дві гривні 30 коп.) 1 % та витрати на сплату судового збору 4 301,79 грн. (чотири тисячі триста одна гривня 79 коп.).

3. Відмовити в задоволенні позову Державного підприємства «Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафто-Газовий центр безпеки та навчання» в частині стягнення 220 813,34 грн. суми основного боргу, 69 929,75 грн. інфляційних втрат, 7 552,61 грн. 3 % річних, 24 492,78 грн. 7 % штрафу, 101 704,20 грн. пені.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2023 р.

Суддя Ю.А. Шаратов