ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. Справа № 914/2375/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача Сутковий А.М.

від відповідача (скаржника) Крюкова Н.Т.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавер Енерджі Плюс», від 14 червня 2023 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 07 березня 2023 року (підписане 16.03.2023), суддя Фартушок Т.Б.

у справі №914/2375/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавер Енерджі Плюс», м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Панчук Ольги Дмитрівни, м. Львів

про визнання укладеною додаткової угоди №2 від 22 серпня 2022 року до договору оренди приміщення №1 від 04 січня 2021 року

в с т а н о в и в :

28 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавер Енерджі Плюс» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Панчук Ольги Дмитрівни про визнання укладеною додаткової угоди №2 від 22 серпня 2022 року до договору оренди приміщення №1 від 04 січня 2021 року.

За умовами додаткової угоди №2 від 22 серпня 2022 року позивач просить доповнити пп.1.2 договору оренди приміщення №1 від 04 січня 2021 року абзацом 3 наступного змісту: «У зв`язку з відключенням, з ініціативи Орендодавця, орендованого приміщення від мереж електропостачання та, як наслідок, неможливістю його використання Орендарем за цільовим призначенням, з 2 серпня 2022 року до моменту приєднання до мереж електропостачання Орендар звільняється від оплати орендної плати за користування зазначеним нежитловим приміщенням.» (позовні вимоги викладено з урахуванням заяви позивача від 22 листопада 2022 року про зміну предмета позову).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07 березня 2023 року у справі №914/2375/22 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що договір оренди приміщення №1 від 04 січня 2021 року, до якого позивач просить визнати укладеною додаткову угоду, є припиненим в порядку, передбаченому п.3.2.3 Договору (на вимогу однієї із сторін з письмовим повідомленням у строк, не менше одного місяця до дати розірвання угоди), зважаючи на письмову вимогу відповідача від 17 червня 2022 року про розірвання договору, відтак, звернення позивача до суду у вересні 2022 року з позовом про визнання укладеною додаткової угоди від 22 серпня 2022 року до договору оренди приміщення, тобто після його припинення, є безпідставним та необґрунтованим.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кавер Енерджі Плюс» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07 березня 2023 року у справі №914/2375/22 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що пункт 3.2.3 договору оренди приміщення передбачає можливість розірвання договору на вимогу однієї із сторін, проте за відповідним рішенням суду, а не в односторонньому порядку. Наголошує, що у відповідності до ст.291 ГПК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається, а договір може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін, з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що вимога відповідача від 17 червня 2022 року за своєю правовою природою є одностороннім правочином повідомленням орендодавця про припинення договору, шляхом його розірвання, відтак, вчинення такого правочину орендодавцем не вимагало додаткових дій з боку орендаря. Наголошує на тому, що внесення змін можливе лише до чинного договору, відтак, вимоги позивача вважає безпідставними.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07 березня 2023 року у справі №914/2375/22 та прийняти нове рішення про задоволення позову, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кавер Енерджі Плюс» (в тексті договору орендар) та Фізичною особою-підприємцем Панчук Ольгою Дмитрівною (в тексті договору орендодавець) укладено договір оренди приміщення №1, за умовами якого, а саме: п.1.1, орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в строкове оплатне володіння і користування нежитлове приміщення загальною площею 250 мІ, яке знаходиться за адресою: м. Львів вул. Залізнична 7В-1. Об`єкт передається орендарю у строкове платне користування відповідно до Договору із Додатками, які є його невід`ємною частиною.

За користування зазначеним нежитловим приміщенням орендар сплачує орендодавцю орендну плату в місяць у розмірі, еквівалентному 1500 дол. США в гривнях, згідно курсу НБУ, визначеного на перше число кожного місяця (п.1.2 Договору).

Згідно з п.1.3 Договору орендна плата за використання приміщення сплачується орендарем шляхом внесення належної до оплати суми, на банківський рахунок орендодавця до 5 числа кожного поточного місяця за поточний місяць. В день підписання даного договору орендар зобов`язаний здійснити оплату (аванс) по даному договору за перший і два останні місяці, які будуть використані на покриття орендної плати відповідно.

Величина компенсації витрат за комунальні послуги, що споживаються орендарем проводиться згідно виставлених рахунків орендодавцем (п.1.4 Договору).

На додаткове підтвердження виникнення зобов`язань орендаря щодо сплати орендодавцю орендної плати за відповідний період і у визначених розмірах, сторони, в рамках даного Договору, можуть укладати та підписувати відповідні акти, які після їх підписання є остаточними і в односторонньому порядку перегляду не підлягають (п.1.5 Договору).

Відповідно до п.1.6 Договору зміна вартості орендної плати проводиться за згодою сторін і оформляється додатком до Договору. Орендодавець вправі односторонньо змінити розмір орендної плати в випадку зміни кон`юнктури ринку, не частіше ніж один раз на рік, шляхом направлення/вручення на адресу орендаря відповідного повідомлення. В такому випадку розмір орендної плати вважається зміненим з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому було скеровано/вручено відповідне повідомлення.

Згідно з п.1.7 Договору орендна плата нараховується до моменту повернення орендарем приміщень з оренди по відповідному акту приймання-передачі.

Приміщення передається орендодавцем і приймається орендарем в строк не пізніше ніж до 01 лютого 2021 року (п.2.1 Договору).

Передача приміщення в оренду здійснюється уповноваженими представниками сторін за відповідним актом приймання-передачі, який є доказом фактичної передачі приміщення орендарю і є невід`ємною частиною договору. З дня підписання договору всі попередні домовленості скасовуються та вважаються такими що втратили чинність (п.2.2 Договору).

Вступ орендаря в користування і відповідно момент виникнення у Орендодавця права нарахування та отримання орендної плати за таке користування, починається з дня підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення в оренду (п.2.4 Договору).

У відповідності до п.3.1 Договору останній вступає в дію з моменту його укладення та діє до 01 грудня 2023 року.

Відповідно до п.3.2 Договору дія цього договору може бути припинена: (3.2.1.) внаслідок розірвання договору за взаємною згодою сторін, що оформляється відповідним письмовим документом; (3.2.2.) у випадку знищення приміщення; (3.2.3.) внаслідок розірвання договору на вимогу однієї із сторін, з письмовим повідомленням у строк не менше одного місяця до дати розірвання угоди; (3.2.4.) внаслідок негайного розірвання договору на вимогу орендодавця шляхом направлення відповідного письмового повідомлення орендарю, якщо орендар систематично не виконує свої обов`язки передбачені даним договором.

Обов`язки орендаря щодо оплати орендної плати припиняються з дня фактичного звільнення орендарем приміщення, який зазначається в акті приймання-передачі приміщення з оренди (п.4.4 Договору).

За актом прийому-передачі приміщення в оренду, що є додатком №1 до договору від 09 січня 2021 року, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування приміщення за договором, а також наявне у ньому майно згідно переліку.

Договір та Акт прийому-передачі приміщення в оренду підписано повноважними представниками сторін, їх підписи завірено відтисками печаток сторін договору.

20 липня 2021 року орендодавець звернувся до орендаря з листом вих.№15/07-21 від 15 липня 2021 року, в якому повідомив про необхідність внесення змін у п.1.2. Договору оренди приміщення в частині збільшення вартості оренди до 1800 дол. США, в гривнях, згідно курсу НБУ, визначеного на перше число кожного місяця (п.1.6 Договору) та просив протягом п`яти днів з моменту отримання листа підписати додатковий договір №2 про внесення змін до договору оренди приміщення. До листа додано проект додаткового договору. Надіслання орендарю вказаного листа підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштової накладної від 20.07.2021р. №400 та описом вкладення до цінного листа. Орендар отримав вказаний лист 28 липня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом від 11.08.2021 вих.№445 позивач підтвердив отримання вказаного листа однак, враховуючи складне фінансове становище протягом останніх декількох місяців та не очікувано висловлене відповідачем бажання збільшення вартості оренди на 20%, що не відповідає змінам кон`юнктури ринку за 2021 рік, вважав його необґрунтованим. З підстав наведеного позивач просив відповідача погодити укладення Додаткової угоди №2 до Договору з 01.01.2022 року.

Листом від 22.08.2021р. №22/08 орендодавець повідомив, що, враховуючи складне фінансове становище і цінуючи співпрацю, погоджується на відтермінування збільшення орендної плати (з 1500 на 1800) дол. США, з 01.08.2021р. на 01.01.2022р. згідно п.1.6 Договору оренди приміщення №1 від 04.01.2021р. і укладання Додаткової угоди №2 з 01.01.2022 року.

Листом-вимогою за вих.№17/06-22 від 17 червня 2022 року орендодавець звернувся до орендаря з повідомленням про те, що станом на час складення листа відповідачем отримано декілька запитів від Львівської обласної військової адміністрації щодо необхідності надання нежитлових приміщень об`єкт оренди під потреби військової інфраструктури. Крім того, відповідач у вказаному листі зазначив, що, враховуючи вище викладене, а також потреби військових, відповідачем прийнято рішення про надання нежитлових приміщень об`єкт оренди на потреби військової інфраструктури ЗСУ.

На підставі наведеного, орендодавець повідомив орендаря про розірвання договору та просив протягом 3-х календарних днів повідомити можливий максимально короткий термін розірвання договору оренди в порядку п.п.3.2.1, 3.2.3, або 3.2.4., та повернення об`єкту оренди за відповідним актом прийому-передачі. При цьому відповідач зазначив, що ненадання відповіді у вказаний строк, невиконання вимог щодо розірвання договору в порядку п.3.2.3 Договору оренди та/або ухилення від отримання цього листа буде розцінюватись як дії спрямовані на перешкоджання ЗСУ, що спрямовані на шкоду обороноздатності та територіальної цілісності України.

Надіслання листа від 17.06.2022 року вих.№17/06-22 підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштової накладної від 17.06.2022 року №915.

Адвокатським запитом від 23.06.2022 року представник позивача звертався до відповідача з проханням надати належним чином завірені копії запитів Львівської ОДА, надіслані позивачу, щодо необхідності надання «нежитлових приміщень - Об`єкт оренди під потреби військової інфраструктури», котрі стосуються саме нежитлового приміщення загальною площею 300 кв.м., розташованого за адресою: м. Львів вул. Залізнична 7В-1.

Вимогою-претензією від 11.07.2022 року вих.№11/07-22 відповідач звертався до позивача з повідомленням про заборгованість за договором в розмірі 87 631,08 грн. Також у листі відповідач зазначив, що 10.06.2022 позивачу направлено вимогу про розірвання Договору оренди, яку згідно відстеження вручення рекомендованих листів, позивачем отримано 20.06.2022 року. Відтак, відповідач просив прибути позивача 20.07.2022 року за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 7В-1 для повернення об`єкту оренди та підписання відповідного акту приймання-передачі приміщення та сплатити заборгованість за користування орендованим приміщенням в розмірі 87 631,08 грн.

Надіслання вимоги-претензії від 11.07.2022 року вих.№11/07-22 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштової накладної від 14.07.2022 року №600 та описом вкладення до цінного листа. Позивачем вказану вимогу-претензію отримано 15.07.2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом від 19.07.2022 року вих.№157 орендар звернувся до орендодавця з проханням надати розрахунок сум орендної плати, наведених у надісланих ним актах; надати належним чином посвідчені копії всіх додаткових угод до договору оренди приміщення; визначитися, які саме підстави наразі наявні для одностороннього розірвання договору та який саме пункт договору (3.2.1., 3.2.3, або 3.2.4.) має застосовуватися за наявності цих підстав. Вказаний лист мотивовано тим, що орендодавцем листом від 27.06.2022, на адресу ТОВ «Захід Електро Груп» направлено акти здачі-прийому робіт (надання послуг): №31/01 від 31.01.2022 на суму 9548грн.; №28/02 від 28.02.2022 на суму 9959,42грн.; №31/3 від 31.03.2022 на суму 10239,22грн.; №30/04 від 30.04.2022 на суму 10239,22грн.; №31/05 від 31.05.2022 на суму 10239,22грн.; №30/06 від 30.06.2022 на суму 10239,22грн. Разом з тим, орендар зазначив, що в актах наявне посилання на додаткову угоду №2 від 04.07.2021р. до договору оренди приміщення, проте, у ТОВ «Захід Електро Груп» відсутні будь-які додаткові угоди до договору оренди приміщення №1 від 04.01.2021 року. Також повідомив, що твердження орендодавця про наявність підстав для одностороннього розірвання договору є помилковими.

Листом від 01.08.2022 року вих.№01/08-22-1 відповідач повідомив позивача, що 20 липня 2022 року припинено дію договору оренди приміщення №1 від 04.01.2021р., укладеного між ФОП Панчук Ольга Дмитрівна та ТОВ «Кавер Енерджі Плюс». А також зазначив, що оскільки зі сторони позивача не було підписано акту приймання-передачі приміщення, останнє залишається не повернутим. Додатково, посилаючись на необхідність провести ремонт інженерних мереж вказаних приміщень, відповідач просив надати доступ до приміщення з 02.08.2022 року.

Адвокатським запитом від 03.08.2022 року (вх.ЛМКП «Львівводоканал» від 05.08.2022р. №ВЗ-А-26) представник позивача звернувся до ЛМКП «Львівводоканал» з проханням протягом 5 робочих днів надати належним чином завірені копії заяви (клопотання, звернення) ФОП Панчук О.Д. до ЛМКП «Львівводоканал» або його структурних підрозділів про відключення приміщень/будівлі, розташованої за адресою: 79039, м. Львів, вул. Залізнична, 7, поданої нею протягом червня-серпня 2022 року та доказів оплати ФОП Панчук О.Д. цієї послуги ЛМКП «Львівводоканал», здійсненої нею протягом червня-серпня 2022 року.

Листом від 09.08.2022 року вих.№ДВ-9142 ЛМКП «Львівводоканал» надало копію заяви ОСОБА_1 щодо припинення надання послуг та опломбування вводу за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 7В-1, з якою вона звернулась 25.07.2022 року, рахунок за обмеження водопостачання сплачено ОСОБА_1 26.07.2022 року та копію витягу з реєстру оплат.

Заявою від 21.07.2022 року (вх.ЛМКП «Львівводоканал» від 25.07.2022р. №ВД-4907) відповідач звернувся до ЛМКП «Львівводоканал» із проханням тимчасово припинити надання послуг водопостачання та водовідведення і опломбувати ввід, у зв`язку із виробничою необхідністю.

Адвокатським запитом від 03.08.2022 року (вх.ПрАТ «Львівобленерго» від 04.08.2022р.) представник позивача звернувся з проханням протягом 5 робочих днів надати належним чином завірені копії заяви (клопотання, звернення) ФОП Панчук О.Д. до ПрАТ «Львівобленерго» або його структурних підрозділів про відключення орендованих приміщень від мережі стаціонарного електропостачання, поданої нею протягом червня-серпня 2022р.; доказів оплати ФОП Панчук О.Д. цієї послуги, здійсненої нею протягом червня-серпня 2022р.; документів, що підтверджують надання послуги щодо даного відключення.

Листом від 09.08.2022 року вих.№203-07-2357 ПрАТ «Львівобленерго» надало копію заяви ОСОБА_1 від 21.07.2022 року; копію акту №0202822/3 про пломбування та відповідальність за збереження пломб при вимкненні споживача від 02.08.2022 року. Також, вказаним листом повідомлено, що ПрАТ «Львівобленерго» не виставляло рахунку за послуги, що стосувались припинення електроживлення її електроустановок.

Заявою від 21.07.2022 року (вх. ПрАТ «Львівобленерго» від 21.07.2022р. №20309-3179) відповідач звернувся з проханням тимчасово припинити постачання електричної енергії за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, буд.7В-1 (договір 54431).

Актом про пломбування та відповідальність за збереження пломб при вимкненні споживача від 02.08.2022 року №020822/3 підтверджено вимкнення споживача за договором №54431 за його заявою. Вказаний акт підписано повноважними представниками ПрАТ «Львівобленерго» та відповідача.

Вимогою від 02.09.2022 року вих.№02/09-22-1 відповідач 03.09.2022 року повторно повідомив позивача про те, що 20.07.2022 року припинено дію договору, укладеного між ФОП Панчук Ольга Дмитрівна та ТОВ «Кавер Енерджі Плюс». При цьому відповідач зазначала, що, оскільки не відбулось підписання акту приймання-передачі приміщення, останнє вважається не повернутим. Посилаючись на п.4.2 Договору, згідно з яким, у разі припинення дії цього договору орендар зобов`язаний звільнити приміщення та підготувати його до передачі орендодавцеві не пізніше п`яти днів після припинення дії договору, відповідач просив позивача забезпечити свою присутність або уповноваженого представника 06 вересня 2022 року о 11:00 год., за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 7В-1, для передачі приміщення. Додатково відповідач вказав, що йому відомо, про те, що приміщення на даний час позивачем не використовується, а 25.08.2022 останнім вивезено всі основні засоби та опечатано приміщення, не зважаючи на припинення договору.

Надіслання вимоги від 02.09.2022 року вих.№02/09-22-1 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями поштової накладної від 03.09.2022 року №054 та описом вкладення до цінного листа. Позивачем вказану вимогу отримано 05.09.2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

01 серпня 2022 року відповідачем виставлено позивачу до оплати рахунок-фактуру №01/08-1 за оренду приміщення за договором за серпень 2022 року на суму 65 826 грн., а 31 вересня 2022 року рахунок-фактуру №01/09-1 за оренду приміщення за Договором за вересень 2022 року на суму 65 826 грн.

28 вересня 2022 року ТОВ «Кавер Енерджі Плюс» звернулося до суду з цим позовом до ФРП Панчук О.Д. про визнання укладеною додаткової угоди №2 від 22 серпня 2022 року до договору оренди приміщення №1 від 04 січня 2021 року, доповнивши пп.1.2 договору оренди приміщення №1 від 04 січня 2021 року абзацом 3 наступного змісту: «У зв`язку з відключенням, з ініціативи Орендодавця, орендованого приміщення від мереж електропостачання та, як наслідок, неможливістю його використання Орендарем за цільовим призначенням, з 2 серпня 2022 року до моменту приєднання до мереж електропостачання Орендар звільняється від оплати орендної плати за користування зазначеним нежитловим приміщенням.».

Згідно з ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

За змістом ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, передбачених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки, тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч.2 ст.632 ЦК України).

Зважаючи на положення статей 632, 651 ЦК України, за загальним правилом зміна умов договору, у тому числі стосовно розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди договір може бути змінено за рішенням суду лише у випадках, установлених умовами договору або в силу закону.

Разом з тим, внесення змін можливе лише до чинного договору (такого, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення). В іншому разі буде відсутній предмет спору, яким і є у такому разі договір, до якого вносяться зміни. Тому, перш ніж розглядати по суті заявлену у справі вимогу про внесення змін до договору, суд повинен пересвідчитись шляхом встановлення відповідних обставин та оцінки пов`язаних з цим доказів у справі у чинності такого договору (Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №910/288/20).

Частиною 4 ст.284 ГК України визначено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч.3 ст.291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду; якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як зазначалося судом вище, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ст.651 ЦК України).

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо; у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються; у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили; сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (ст.653 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі №913/82/21 викладено правову позицію, що розірвання договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору згідно п.2 ч.1 ст.611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) згідно ч.2 ст.651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин. Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у ч.2 ст.651 ЦК України, ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Поряд з цим, у постановах Верховного Суду від 16.02.2023 року у справі №914/558/21, від 08.12.2022 року у справі №910/16396/21 та від 05.07.2019 року у справі №916/1684/18 викладено правову позицію, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору) в порядку, встановленому ст.188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

При цьому, наведені норми законодавства не забороняють сторонам договору оренди передбачити випадки його розірвання в односторонньому порядку шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, що оформляється прийняттям рішення у встановленому порядку (Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №910/8011/17, від 17.09.2019 року у справі №910/1168/19 та від 04.02.2020 року у справі №915/47/17).

У постанові Верховного Суду від 08.12.2022 року у справі №910/16396/21 викладено правову позицію, що відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і, з огляду на підстави такої відмови, є способом захисту порушених прав наймодавця, а тому не вимагає згоди другої сторони.

Відповідно до частин 1,3,5 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Незважаючи на односторонній характер дій особи, вони можуть породжувати певні правові наслідки як для цієї особи, так і для інших осіб. Таким чином, правочин вважається одностороннім у тому разі, коли до виникнення цивільних прав та обов`язків призводить волевиявлення одного суб`єкта цивільного права.

За змістом ч.3 ст.202 ЦК України одностороння відмова від договору за загальним правилом кваліфікується як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спрямованим на виникнення юридичних наслідків цивільно-правового характеру (Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10.02.2023 року у справі №922/1372/21).

Так, у п.3.2 Договору сторони погодили, що дія цього договору може бути припинена: внаслідок розірвання договору за взаємною згодою сторін, що оформляється відповідним письмовим документом (пп.3.2.1); у випадку знищення приміщення (пп.3.2.2); внаслідок розірвання договору на вимогу однієї із сторін, з письмовим повідомленням у строк не менше одного місяця до дати розірвання угоди (пп.3.2.3); внаслідок негайного розірвання договору на вимогу орендодавця шляхом направлення відповідного письмового повідомлення орендарю, якщо орендар систематично не виконує свої обов`язки передбачені даним договором (пп.3.2.4).

З наведеного вбачається, що сторони передбачили у договорі можливість одностороннього розірвання договору, письмово повідомивши про це іншу сторону у строк не менше одного місяця до дати розірвання угоди. Разом з тим, підпункт 3.2.3 п.3.2 Договору не містить будь-яких вимог (підстав) щодо умов такого розірвання, окрім обов`язку сторони письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше одного місяця до розірвання договору.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується повідомлення орендодавця про необхідність розірвання договору оренди приміщення, зокрема, це лист-вимога орендодавця від 17.06.2022 року вих.№17/06-22, яка отримана орендарем, що ним не заперечується та підтверджується адвокатським запитом від 23.06.2022 року та листом від 19.07.2022 року вих. №157, в яких орендар покликається на лист-вимогу орендодавця від 17.06.2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лист-вимога орендодавця від 17.06.2022 року вих.№17/06-22 за своєю правовою природою є одностороннім правочином повідомленням позивача, як орендодавця за договором, про припинення договору шляхом його розірвання. І таке розірвання не потребувало будь-якої відповіді з боку орендаря.

Судом взято до уваги доводи відповідача про вручення листа-вимоги від 17.06.2022 року вих. №17/06-22 позивачу 20.06.2022 року, хоча відповідних доказів відповідач суду не надав, проте, за відсутності заперечень позивача щодо вказаної обставини та посилання останнього на вказаний лист в адвокатському запиті від 23.06.2022 року, місцевий господарський суд вважав більш вірогідною обставину вручення позивачу листа-вимоги від 17.06.2022р. у період: з 17 по 23 червня 2022 року включно, відтак, договір припинився в порядку, передбаченому п.3.2.3 Договору, через 1 місяць з моменту повідомлення відповідачем позивача до дати його розірвання, а саме в період: з 17 по 23 липня 2022 року включно, з чим погоджується апеляційний суд.

Крім цього, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи позивача про надіслання 22.08.2022 року відповідачу пропозиції укладення Додаткової угоди №2 до Договору, оскільки долученою до позовної заяви копією поштової накладної від 22.08.2022р. №159 підтверджується надіслання позивачем відповідачу 22.08.2022р. рекомендованого поштового відправлення за ідентифікатором 159, а долучена копія опису вкладення до цінного листа від 22.08.2022р. про надіслання Листа №192 від 22.08.22р. на 2 арк. (1 предмет); Додаткової угоди №2 до договору оренди приміщення №1 від 04.01.2021р. оригінал на 1 арк. (2 предмета), Акту №020822/3 від 02.08.2022р. копія на 1 арк. (1 предмет) та Заяви Панчук О.Д. на адресу ПрАТ «Львівенерго» від 21.07.2022 р. копії на 1 арк (1 предмет), не містить ідентифікатора поштового відправлення, за яким такі документи надіслано, а з поданих документів не видається можливим встановити зміст листа позивача від 22.08.2022р. та Додаткової угоди №2 до Договору оренди приміщення №1 від 04.01.2021р.

Враховуючи наведене вище, позивачем ініційовано внесення змін до договору оренди приміщення після його припинення (шляхом розірвання в порядку, передбаченому п.3.2.3 Договору), тобто після припинення між сторонами правовідносин оренди за договором, які виникли у зв`язку із його (договором) укладенням.

З огляду на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №910/288/20, а саме: що внесення змін можливе лише до чинного договору (такого, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення), беручи до уваги встановлення судом обставини припинення договору до моменту ініціювання позивачем внесення змін до договору та звернення з цим позовом до суду, вимоги позивача про визнання укладеною додаткової угоди №2 від 22 серпня 2022 року до договору оренди приміщення №1 від 04 січня 2021 року є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та такі спростовані в рішенні місцевого господарського суду.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 07 березня 2023 року у справі №914/2375/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавер Енерджі Плюс» без задоволення.

Матеріали справи №914/2375/22 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 09 жовтня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.