ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. м. Ужгород Справа № 907/860/17

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Мешко Р.В.

розглянувши матеріали справи Виноградівської міської ради, м. Виноградів

з участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , м. Виноградів, ОСОБА_2 , м. Виноградів, ОСОБА_3 , м. Виноградів

до Фермерського господарства Колос, м. Виноградів

про скасування запису про державну реєстрацію права власності за Фермерським господарством Колос на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 20403034, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, дата реєстрації: 12.05.2017 року; витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства Колос житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві комунальної власності на користь територіальної громади міста Виноградів в особі Виноградівської міської ради (з врахуванням заяв про зміну позовних вимог (предмету позову) від 31.01.2018 року та 06.02.2018 року)

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_4 , адвокат, посвідчення № 21/1015 від 25.05.2015 року, ордер ЗР № 65912 від 10.01.2019 року

від відповідача - не з`явилися

від третіх осіб - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Закарпатської області перебуває справа за позовом Виноградівської міської ради, м. Виноградів за участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , м. Виноградів, ОСОБА_2 , м. Виноградів, ОСОБА_3 , м. Виноградів до Фермерського господарства Колос, м. Виноградів про скасування запису про державну реєстрацію права власності за Фермерським господарством Колос на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 20403034, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, дата реєстрації: 12.05.2017 року; витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства Колос житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві комунальної власності на користь територіальної громади міста Виноградів в особі Виноградівської міської ради (з врахуванням заяв про зміну позовних вимог (предмету позову) від 31.01.2018 року та 06.02.2018 року).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.07.2019 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 29.07.2019.

Ухвалою суду від 29.07.2019 задоволено заяву головуючого судді про самовідвід та передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2019, справу №907/860/17 передано на розгляд судді Ремецькі О.Ф.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2019 прийнято заяву до свого провадження, відкрито загальне позовне провадження у розгляді справи №907/860/17 та призначено підготовче засідання на 09.09.2019.

Ухвалою суду від 09.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.10.2019.

Ухвалою суду від 07.10.2019 зупинено провадження у справі №907/860/17 до вирішення судом апеляційної інстанції справи №299/1923/16-ц за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства Колос, Виноградівської міської ради Закарпатської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Виноградівська районна державна адміністрація Закарпатської області, про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 13.08.2020 за клопотанням позивача поновлено провадження у справі у зв`язку з поданням суду постанови Закарпатського апеляційного суду по справі №299/1923/16 та призначено до розгляду на 16.09.2020.

На день судового засідання відповідачем подано суду клопотання про приєднання до справи доказів, а саме, ухвали касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2020 по цивільній справі №299/1923/16, якою зупинено дію оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 16.09.2020 зупинено провадження у справі №907/860/17 до вирішення судом касаційної інстанції справи №299/1923/16-ц за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства Колос, Виноградівської міської ради Закарпатської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Виноградівська районна державна адміністрація Закарпатської області, про зобов`язання вчинити дії.

До суду надійшло клопотання Виноградівської міської ради про поновлення провадження у справі. Клопотання мотивоване усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, про що надано відповідні докази.

Ухвалою суду від 12.11.2021 р. поновлено провадження у справі №907/860/17. Розгляд справи по суті призначено на 01.12.2021 о 11 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкладено розгляд справи по суті на 25.01.2022 р.

Ухвалою суду від 25.01.2022 відкладено розгляд справи по суті на 17.02.2022 р.

У засіданні суду 17.02.2022 задоволено клопотання представника відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи та відповідно до ст. 216 ГПК України на стадії вступного слова оголошено перерву на 23 березня 2022 року.

До матеріалів справи надійшло клопотання від представника відповідача, про відкладення судового засідання у зв`язку з введенням воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно з Розпорядження голови суду №01-03/3 о/д від 24.02.2022 року встановлено особливий режим роботи суду, а саме: з 24 лютого на невизначений час рекомендувати суддям:- розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участі учасників судового процесу не здійснювати, у зв`язку з припиненням їх пропуску до залів судових засідань;- суддям здійснювати розгляд справ за відсутності учасників судового процесу у випадках, передбачених нормами Господарського процесуального кодексу України, або за умови надання учасниками заяв про розгляд справи за їх відсутності, а у випадку не подання такої заяви-відкладати судові засідання. Рекомендовано учасникам судового процесу використовувати можливість участі у судовому засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Рекомендовано учасникам судового процесу утриматися від відвідування суду, подавати документи до суду використовуючи електронну пошту, «Електронний суд», факсимільний зв`язок, поштове відправлення або кур`єрська доставка. Тимчасово припинено забезпечення проведення судових засідань в режимі відеоконференцзв`язку за дорученням інших судів. Разом з тим, згідно розпорядження голови суду № 01-03/4 о/д від 02.03.2022 внесено зміни та доповнено пункт 1 розпорядження Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2022 №01-03/3 о/д про організацію роботи абзацом: « - справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження.»

З огляду на наведене ухвалою суду від 23.03.2022 р. розгляд справи 907/860/17 відкладено.

Ухвалою суду від 12.04.2023 р. з огляду на значний сплив часу, розгляд справи по суті було призначено на 10.05.2023 року.

Представником позивача на дату засідання подано заяву про приєднання до матеріалів справи попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 10.05.2023 р. розгляд справи по суті призначено на 13.06.2023 року.

У засіданні суду 13.06.2023 за згодою представників сторін у відповідності до вимог ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 22.06.2023.

Проте, судове засідання призначене на 22.06.2023 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі О.Ф. у щорічній основній відпустці з 14.06.2023 року по 23.06.2023 року включно, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/13-к від 13.06.2023 року.

Ухвалою суду від 27.06.2023 р. відкладено розгляд справи по суті на 24.08.2023 р.

Ухвалою суду від 24.08.2023 р. розгляд справи по суті відкладено на 21.09.2023 р.

В засіданні суду 21.09.2023 р. за згодою представників сторін оголошено перерву до 26.09.2023 р.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами.

Вказує на те, що спірний будинок є об`єктом житлового фонду та відповідно до положень чинного на той момент законодавства мав бути переданий у комунальну власність. Так, під час зміни форми власності радгоспу «8 березня» в процесі його приватизації, житловий фонд в обов`язковому порядку мав бути переданий у комунальну власність, тобто від імені територіальної громади розпоряджатися цією власністю мала Виноградівська міська рада.

Так, за доводами позивача з моменту державної реєстрації КСГП « 8 березня», яке є правонаступником радгоспу «8 березня», житловий фонд, що знаходився в господарському віданні перейшов до комунальної власності. Хоча радгосп « 8 березня» при зміні форми власності не оформив належним чином документи щодо передачі у комунальну власність житлового фонду, відсутність таких документів не свідчить про те, що майно не стало комунальною власністю.

У зв`язку з чим позивач зазначає, що розпорядження об`єктом спору безпосередньо має здійснюватися Виноградівською міською радою, саме тому остання є належним позивачем по справі і саме тому є порушення її прав у випадку, якщо треті особи неправомірно отримали майно комунальної власності територіальної громади міста Виноградів. Відповідачем по справі є ФГ «Колос» позаяк саме за ним зареєстроване право власності на об`єкт спору.

Таким чином позивач вважає, що наявні підстави для скасування запису про державну реєстрацію права власності Фермерського господарства «Колос» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 90300, Закарпатська область, місто Виноградів, вулиця Ардовецька №54 та витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства «Колос» вказаного будинку.

Крім того, позивач вказує на суперечливу поведінку відповідача оскільки, раніше відповідач стверджував, що він є правонаступником в результаті реорганізації, тому є власником будинку №54, а після встановлення в судовому порядку відсутності факту правонаступництва, стверджував, що йому таке майно було передане.

З огляду на що, позивач стверджує, що враховуючи розбіжності у протоколах загальних зборів КСГП « 8 березня», невідповідність таких вимогам чинного законодавства, враховуючи поведінку відповідача, враховуючи, що житловий фонд не міг бути об`єктом цілісного майнового комплексу та не міг знаходитись у власності КСГП, відповідно не міг бути і переданий ФГ «Колос», позиція позивача у даній справі є більш вірогідною.

Відповідач - Фермерське господарство Колос щодо задоволення позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що однією з обов`язкових умов віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Представник відповідача звертає увагу, що саме на позивача - Виноградівську міську раду, покладається обов`язок довести суду, а саме надати належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності підтвердили факт наявності у позивача права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 коли - небудь, а в подальшому факт незаконного, без відповідної правової підстави, вибуття даного житлового будинку із власності саме позивача, Виноградівської міської ради. ФГ «Колос» вважає, що позивач не надав, як доказ, жодного документа, який би свідчив про те, що Виноградівська міська рада коли - небудь була власником, житлового будинку АДРЕСА_3 , чи це майно перебувало у неї у володінні за законом або договором. Натомість, позивач сам визнає, що станом на сьогодні, відсутні будь-які реєструючі документи, які б підтверджували, що Виноградівська міська рада зареєструвала право власності на спірний будинок.

Натомість, із підписанням 18.10.1996 року акту прийому-передачі майна державного підприємства, житловий будинок вибув із державної власності та набув статусу колективної власності, вибуло із державного житлового фонду у громадський житловий фонд. ФГ «Колос» правомірно набув право власності на даний житловий будинок згідно рішення загальних зборів/зборів уповноважених/ протокол №5 від 10.03.1998 року та зборів уповноважених протокол №7 від 30.12.1998 року та на підставі акту прийому передачі майна від 26.06.2000 р. На підставі цих документів було і проведено реєстрацію права власності на будинок за ФГ «Колос».

Крім того, представник відповідача звертає увагу, на те, що ще одним доказом відсутності права власності на даний житловий будинок у Виноградівської міської ради та наявність цього права у ФГ «Колос» свідчить факт виконання ФГ «Колос» вимог Законодавства пов`язаного із сплатою податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку за весь період з 2017 року по 2021 рік. При умові, що отримувачем коштів сплати цього податку, є саме Виноградівська міська рада, яка жодного разу не відмовилася від сплачених ФГ «Колос» коштів за весь період з 2017 року з огляду на те, що нібито вона є власником цього будинку і кошти ФГ «Колос» сплатив з порушенням Законодавства.

Щодо вимога позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності за Фермерським господарством «Колос» відповідач вважає, що позивачем обрано неефективний та невірний спосіб захисту прав, який не призведе до відновлення його порушених прав.

Разом з тим, представник відповідача зазначає про строки позовної давності. Та вказує на те, що оскільки позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права на витребування житлового будинку в порядку ст.387, 388 ЦК України з 15.10.1996 року, а про те, що ФГ «Колос» є власником житлового будинку відомо щонайменше з 31.10.2012 року, то строк позовної давності сплив відповідно 15.10.1 999 року та 31.10.2015 року, а отже позивач звернувся до суду із пропуском строку.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у поданих письмових пояснення по справі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Крім іншого, вказують на те, що ФГ не є володільцем житлового будинку (квартир), оскільки ним володіє власник-держава через законних титульних договірних володільців (третіх осіб). Право власності Позивача та очікувані права третіх осіб на приватизацію об`єктів державного житлового фонду було вкрадено ФГ та держреєстратором. ОСОБА_5 як представник ФГ, має намір володіти цими об`єктами для себе, але даний намір не поєднаний з фізичним пануванням над ними, є лише його фантазією.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 26.09.2023 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Додатку до Постанови Центрального комітету Компартії України і Ради Міністрів Української РСР від 10.08.1976 року №380 колгосп « 8 Березня», Виноградівського району був перетворений в розсадницький радгосп « 8 Березня», який входив до системи Головплодвинпрому УРСР.

Рішенням 12 сесії 5-го скликання Виноградівської районної ради від 05.02.1993 року було затверджено об`єкти комунальної власності Виноградівського району куди ввійшло майно радгоспу « 8 Березня».

Радгосп « 8 Березня» зареєстрований 27 січня 1994 року із внесенням до Реєстраційної книги суб`єктів підприємництва.

У 1996 році проведено приватизацію радгоспу « 8 Березня».

Представництво Фонду державного майна у Виноградівському районі 15 жовтня 1996 року уклало з товариством покупців радгоспу « 8 Березня» договір безоплатної передачі державного майна радгоспу « 8 Березня» Виноградівського району.

Сторони договору про безоплатну передачу державного майна 18 жовтня 1996 року склали акт прийому-передачі майна державного підприємства, згідно із яким представництво Фонду державного майна передало, а товариство покупців прийняло майно, придбане в процесі приватизації шляхом перетворення радгоспу « 8 Березня» в КСП, вартістю 1 201 210 грн, в тому числі будівлі, споруди, передавальні пристрої балансовою вартістю 997 128 грн.

Також, 18 жовтня 1996 року представництво Фонду державного майна у Виноградівському районі видало товариству покупців радгоспу « 8 Березня» свідоцтво про власність, яким засвідчило належність на підставі договору від 15 жовтня 1996 року безоплатної передачі майна товариству покупців майна цілісного майнового комплексу радгоспу « 8 Березня», до складу якого входять, зокрема, будівлі та споруди.

Згідно з пунктом 11.1 статуту КСП « 8 Березня» вищим органом управління підприємством є загальні збори.

26 червня 2000 року зареєстровано як юридичну особу селянське фермерське господарство «Колос», яке відповідно до статуту, зареєстрованого розпорядженням Голови Виноградівської РДА від 26 червня 2000 року, є правонаступником КСГП «8 Березня» (пункт 1.1. Статуту ФГ «Колос»).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2017 року № 87125541 власником житлового будинку по вул. Ардовецька, 54 в м. Виноградів, є Фермерське господарство «Колос».

У витягу від 16.05.2017 року державним реєстратором Порада О.В. зазначені наступні підстави набуття Відповідачем права власності: Виписка з протоколу зборів уповноважених колективного с/г підприємства « 8 Березня» від 30 грудня 1998 року, серія та номер 7, виданий 30.12.1998 року, видавник фермерське господарство «Колос»; - Свідоцтво про право особистої власності на нерухоме майно, серія та номер б/н, видане 10.10.1996, видавник Виноградівською райдержадміністрація, Закарпатської області 10.10.1996 року; Акт прийому-передачі, серія та номер б/н, виданий 26.06.2000 року, видавник КСГП « 8 Березня» та фермерське господарство «Колос»; Технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 12.06.2016 року, видавник КП «Виноградівський РБТІ».

За доводами позивача об`єкт державного житлового фонду (житловий будинок), розташований за адресою: м. Виноградів, вул. Ардовецька 54 і зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 212, збагатив та перейшов у власність Відповідача без достатніх правових підстав, оскільки в силу прямої вказівки закону, цей об`єкт державного житлового фонду є власністю Виноградівської міської ради з моменту зміни форми власності радгоспу « 8»Березня», тобто з моменту приватизації радгоспу « 8 Березня» товариством покупців.

Таким чином позивач вважає, що наявні підстави для скасування запису про державну реєстрацію права власності Фермерського господарства «Колос» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 90300, Закарпатська область, місто Виноградів, вулиця Ардовецька №54 та витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства «Колос» вказаного будинку. Що і стало приводом звернення позивача до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності за Фермерським господарством Колос на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 90300, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Ардовецька №54 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 20403034, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, дата реєстрації: 12.05.2017 року, а також про витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства Колос вказаного житлового будинку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджує, що об`єкт державного житлового фонду (житловий будинок), розташований за адресою: м. Виноградів, вул. Ардовецька 54 і зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 212, збагатив та перейшов у власність Відповідача без достатніх правових підстав, оскільки в силу прямої вказівки закону, цей об`єкт державного житлового фонду є власністю Виноградівської міської ради.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2017 року № 87125541 власником житлового будинку по вул. Ардовецька, 54 в м. Виноградів, є Фермерське господарство «Колос».

У витягу від 16.05.2017 року державним реєстратором Порада О.В. зазначені підстави набуття Відповідачем права власності: виписка з протоколу зборів уповноважених колективного с/г підприємства « 8 Березня» від 30 грудня 1998 року, серія та номер 7, виданий 30.12.1998 року, видавник фермерське господарство «Колос»; - свідоцтво про право особистої власності на нерухоме майно, серія та номер б/н, видане 10.10.1996, видавник Виноградівською райдержадміністрація, Закарпатської області 10.10.1996 року; Акт прийому-передачі, серія та номер б/н, виданий 26.06.2000 року, видавник КСГП « 8 Березня» та фермерське господарство «Колос»; Технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 12.06.2016 року, видавник КП «Виноградівський РБТІ».

Аналізуючи зазначені підстави, судом встановлено, що згідно з пунктом 11.1 статуту КСП « 8 Березня» вищим органом управління підприємством є загальні збори та статутом не передбачено такого органу самоуправління підприємства, як збори уповноважених.

Виходячи з цього неспроможними є посилання на протокол № 7 зборів уповноважених та на акт приймання-передачі від 26 червня 2000 року, складений на підставі протоколу № 7, як на підтвердження передачі ФГ «Колос» спірного об`єкту.

Крім того судом встановлено, що реорганізація КСП « 8 Березня» шляхом перетворення у ФГ «Колос» не відбувалася, оскільки 26 червня 2000 року було проведено реєстрацію нового підприємства - ФГ «Колос».

Разом з тим, об`єктами права власності кооперативу (колгоспу) є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів; виготовлена ним продукція; доходи, одержані від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу (колгоспу), а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Кожен член кооперативу (колгоспу) має право на частку доходу, одержану на його пай (ст. 24 Закону України «Про власність» в редакції, станом на 11.04.1995 року).

Приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) (ст. 5 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» в редакції, станом на 10.07.1996 року).

Приватизація майна державних підприємств України (надалі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб. До об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать, зокрема, майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами (ст. і та ст. 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» в редакції, станом на 30.03.1995 року).

Радгоспи підлягають приватизації шляхом їх перетворення у колективи: сільськогосподарські підприємства або відкриті акціонерні товариства. Об`єктом приватизації майна радгоспів є їх цілісні майнові комплекси.

До складу цілісних майнових комплексів не входять державний житловий фонд, інші об`єкти, що не підлягають приватизації відповідно до умов приватизації майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, визначених Законом України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" (п. 3, 4 Положення Фонд) державного майна України №903 від 09.08.1996 року «Про порядок приватизації майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також заснованих на їх базі орендних підприємств» в редакції, станом на 09.08.1996 року).

Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української PCP, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державним колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств,державних комітетів відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української PCP. (ст. 4, 5 Житлового кодексу Української PCP в редакції, станом на 01.01.1993 року).

Цілісний майновий комплекс - господарський об`єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи підприємств (цехи, виробництва, дільниці тощо), які виділяються в установленому порядку в самостійні об`єкти приватизації з подальшим складанням розподільчого балансу (пункт 5). Вартість цілісного майнового комплексу зменшується на вартість майна: державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (пункт 34 Методики оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої Постановою Кабінету міністрів України №961 від 15 серпня 1996 року у редакції, станом на 15.08.1996 року).

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (ст. і Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, станом на 09.04.1994 року).

Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданим йому державою державною земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс (ст. 4 Закону України «Пре оренду державного майна» в редакції, станом на 28.09.1995 року).

З наведеного в розділі II вбачається, що житловий фонд, в даному випадку багатоквартирний житловий будинок, що є предметом спору не міг бути включений до складу цілісного майнового комплексу, який підлягав приватизації так як останній не виконував виробничих функцій та не входив до завершеного циклу виробництва.

Таким чином законодавством передбачалось, що житловий фонд не може входити до цілісного майнового комплексу. Саме тому житловий будинок не міг вибути із державного житлового фонду.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступим здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. В разі банкрутства підприємств, зміні форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (ст. 9 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, станом на 09.04.1994 року).

Враховуючи вказані обставини, суд констатує, що наявність запису про державну реєстрацію права власності за Фермерським господарством Колос на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 90300, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Ардовецька №54 за відсутності відповідної правової підстави, об`єктивно перешкоджає у здійсненні позивачем своїх прав та як наслідок порушує права та законні інтереси третіх осіб у справі.

Згідно зі статтею 2 ГПК України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

В свою чергу підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому суд враховує, що право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, суд зауважує про можливість застосування не передбаченого законом способу захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо суд дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо суд дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

З огляду на вище наведене, за наявних обставин, що склалися, суд приходять до висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності за Фермерським господарством Колос на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 90300, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Ардовецька №54 призведе до ефективного захисту прав позивача, а жодний інший спосіб захисту не дасть ефекту у спірних правовідносинах.

Щодо позовної вимоги про витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства Колос житлового будинку АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

У постанові від 15 червня 2021 року у справі №916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 911/3034/15 (911/3692/20)). Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 ЦК України. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 та від 23 травня 2018 року у справі №910/73/17 наголошувала на тому, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Тому у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно.

Згідно з ст.387 ЦК України та положеннями процесуального законодавства особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він є власником спірного нерухомого майна за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 та не доведено, що таке майно вибуло з його володіння та перебуває у володінні відповідача.

Таким чином позовна вимога про витребування з чужого незаконного володіння Фермерського господарства Колос житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві комунальної власності на користь територіальної громади міста Виноградів в особі Виноградівської міської ради задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідачем подано заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, за приписами ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так за доводами відповідача позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права на витребування житлового будинку в порядку ст.387, 388 ЦК України з 15.10.1996 року, а про те, що ФГ «Колос» є власником житлового будинку щонайменше з 31.10.2012 року, то строк позовної давності сплив відповідно 15.10.1999 року та 31.10.2015 року, а отже позивач звернувся до суду із пропуском строку.

Разом з тим, оскільки будинок був зареєстрований за ФГ «Колос» 12.05.2017 року, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, суд приходить до висновку, що строк позовної давності, відповідно до ст. 261 ЦК, позивачем не пропущено.

Твердження відповідача про те, що ФГ «Колос» правомірно набув право власності на даний житловий будинок згідно рішення загальних зборів/зборів уповноважених/ протокол №5 від 10.03.1998 року та зборів уповноважених протокол №7 від 30.12.1998 року та на підставі акту прийому передачі майна від 26.06.2000 р., судом не приймається до уваги, оскільки, таке спростовується матеріалами справи та висновками суду.

Щодо інших аргументів відповідача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів в сумі 1 600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 173, 180, 231, 232, 236-242, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності за Фермерським господарством Колос (90300, Закарпатська область, Виноградівський район, місто Виноградів, вулиця Тюльпанів, будинок 48, квартира 1, ) на житловий будинок, що знаходиться за адресою: 90300, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Ардовецька №54 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 20403034, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212, дата реєстрації: 12.05.2017 року.

3. Стягнути з Фермерського господарства Колос (90300, Закарпатська область, Виноградівський район, місто Виноградів, вулиця Тюльпанів, будинок 48, квартира 1, ) на користь Виноградівської міської ради Закарпатської області (90300, Закарпатська область, Виноградівський район, місто Виноградів, площа Миру, будинок 5, ) суму 1 600,00 грн. (тисячу шістсот гривень 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 05.10.2023.

Суддя О. Ф. Ремецькі