ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р. Справа №914/120/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Матущака О.І.

Скрипчук О.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, м.Київ

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2023 (повний текст складено та підписано 21.07.2023, суддя Запотічняк О.Д.)

у справі №914/120/23

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, м.Київ

до відповідача: Санаторій Моршин-прикордонник державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, м.Київ

про стягнення 11 470,22 грн шкоди

В порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство Страхова група ТАС звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 -прикордонник державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення 11 470,22 грн шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ Страхова компанія ТАС на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00458359 від 15.07.2019, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Lexus ES, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України Про страхування та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Dacia Duster, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водієм якого скоєно ДТП, була застрахована ТДВ СТДВ Глобус (з 19.12.2019 приєднаний до ПАТ "СК "УСГ") згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ6245997, у зв`язку з чим останнім сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 29 921,78 грн., проте сплачена сума не покриває фактичного розміру завданої шкоди, а відтак позивач вказує на те, що у відповідача на підставі ст. 1172 та 1194 Цивільного кодексу України виник обов`язок відшкодувати різницю між страховою виплатою та фактичним розміром завданої шкоди, зокрема, у розмірі 11 470,22 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.07.2023 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, м.Київ до ОСОБА_2 -прикордонник державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, м.Київ про стягнення 11 470,22 грн шкоди відмовлено.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів правомірності вимог до відповідача, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про перехід прав вимоги позивача до відповідача з огляду на недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, сплаченою страховиком військової частини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство Страхова група ТАС, м.Київ звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, сформованою у системі ЄСІТС Електроний суд 02.08.2023 та зареєстрованою канцелярією суду 03.08.2023.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм процесуального права, а також неправильного застосування норм матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що ним додано всі належні та допустимі докази, які б свідчили про перехід прав вимоги до позивача. Також належним чином доведено суму відшкодування .

На переконання апелянта, судом не повністю з`ясовано всі обставини, що мають суттєве значення для справи, що призвело до неправильних висновків по суті спору.

Відтак, апелянт просить суд скасувати судове рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2023 у справі №914/120/23 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в позові.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що з апеляційною скаргою не погоджується та зазначає, що рішення суду є законним, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує на недоведеність вимог про стягнення страхового відшкодування, зокрема, в частині розміру страхового відшкодування здійсненого ПрАТ Страхова компанія ТАС на користь власника пошкодженого в результаті ДТП автомобіля марки Lexus ES, реєстраційний номер НОМЕР_2 (не вирахувано коефіцієнт зносу).

Третя особа пояснень до суду не подавала.

Відповідно до ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Відводів суддям в порядку ст.ст.35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

15.07.2019 між ПрАТ Страхова компанія ТАС (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00458359 (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, зокрема, автомобілем Lexus ES, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

01.10.2019 року о 16 год. 00 хв. в м. Стрий по вул. Сколівська Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю Застрахованого ТЗ Lexus ES, д.н. НОМЕР_2 та ТЗ Dacia Duster, д.н. НОМЕР_3 з під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою від 24.01.2020 року Стрийського міськрайонного суду Львівської області справа № 456/3928/19, якою ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований ТЗ Lexus ES, д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується вищезазначеною постановою суду.

Згідно з ремонтною калькуляцією № 18716_17 від 03.10.2019 та додатком до страхового акту №02270/17/919 від 04.10.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ТЗ Lexus ES, д.н. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при спірному ДТП, склала 41 392,00 грн.

На підставі страхового акту №02270/17/919 від 04.10.2019 ПрАТ Страхова компанія ТАС, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснило відшкодування завданої страхувальнику шкоди у розмірі 41392,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №52730 від 08.10.2019 на суму 20 746,00 грн та зазначеним страховим актом, оскільки із його змісту вбачається, що сума у розмірі 20 646,00 грн була відшкодована шляхом взаємозаліку по несплаченим платежам за Договором.

Оскільки цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Dacia Duster, д.н. НОМЕР_3 , водієм якого скоєно ДТП, була застрахована ТДВ СТДВ Глобус (з 19.12.2019 приєднаний до ПАТ "СК "УСГ") згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AM6245997, позивач звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 41 392,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №5991 від 28.02.2020, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УСГ здійснило виплату ПрАТ Страхова компанія ТАС страхового відшкодування у розмірі 29 921,78 грн.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.01.2020 року у справі № 456/3928/19, встановлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ВІЙСЬКОВОЮ ЧАСТИНОЮ НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді водієм санітаром, а також протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №324273 встановлено, що ТЗ Dacia Duster, д.н. НОМЕР_3 належить ВІЙСЬКОВІЙ ЧАСТИНІ НОМЕР_1 .

Відтак, ПрАТ Страхова компанія ТАС звернулося до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування залишку шкоди в розмірі 11470,22 грн на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 Цивільного кодексу України та стаття 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з одного боку, і стаття 993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України Про страхування, з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України Про страхування до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за Договором відповідно до його умов, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, а саме у розмірі 41 392,00 грн.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком (Приватне акціонерне товариство Страхова компанія УСГ) регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема полісом №АМ6245997, та правилами статті 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За твердженням ПрАТ Страхова група УСГ, страхове відшкодування було виплачено ПрАТ Страхова компанія ТАС у розмірі 29 921,78 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який розрахований на підставі п.7.39 (б) Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі - Методика).

Так, згідно із п. 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів;

5 років - для мототехніки.

Відповідно до п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу І цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

В даному випадку, пошкоджений автомобіль Lexus ES, д.н. НОМЕР_2 , 2013 року випуску, що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , тобто на момент ДТП строк експлуатації не перевищував 7 років, а в матеріалах справи не міститься будь-яких доказів того, що складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами автомобіля Lexus ES, д.н. НОМЕР_2 , відновлювали ремонтом до настання спірної ДТП.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави вважати правомірним виплату страховиком відповідача позивачу витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу розрахованого на підставі п. 7.39 (б) Методики, відсутні.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В силу приписів ст. 22, 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальними.

Тобто, страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, страховик відповідача, виплативши позивачу страхове відшкодування у розмірі 29 921,78 грн., виконав свої зобов`язання не в повному обсязі, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 41392,00 грн.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Разом з тим, суд звертає увагу що за змістом ремонтної калькуляції від 03.10.2019 вартість ремонту пошкодженого автомобіля Lexus ES складає 41 392,00 грн.

При цьому, слід враховувати, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 відзначив, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18 Верховний Суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 922/4013/17.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано допустимих доказів, які підтверджують розмір завданої шкоди ТЗ Lexus ES д.н. НОМЕР_2 на суму 41 392,00 грн, зокрема, ним не долучено ні Актів виконаних робіт, які підтверджували б виконання робіт з проведення відновлювального ремонту ТЗ Lexus ES д.н. НОМЕР_2 на загальну суму 41 392,00 грн., ні рахунків, виставлених СТО щодо реального відновлювального ремонту ТЗ.

ПрАТ Страхова група УСГ страхове відшкодування було виплачено ПрАТ Страхова компанія ТАС у розмірі 29 921,78 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який розрахований на підставі п.7.39 (б) Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі - Методика) із посиланням на відсутність пошкодження датчика передньої центральної лівої системи паркування та панелі лівої протитуманної фари . Не враховано фізичний знос на бампер, враховуючи його попередній стан, а тому належно підтвердженими є докази понесених витрат згідно ремонтної калькуляції від 26.02.2020 в сумі 29 921,78 грн., які були відшкодовані.

Щодо застосування строків позовної давності.

Представниками Відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності (Вх. № 5376/23 від 02.03.2023), оскільки позов подано із пропущенням строку позовної давності, тому що дорожньо транспортна пригода, яка є страховим випадком, сталася 01.10.2019, перебіг строку позовної давності почався на наступний день після ДТП і закінчився 01.10.2022.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин, що випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для вчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Відтак, оскільки колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення по суті предмету спору, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 8, 126, 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2023 у справі №914/120/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Судді Матущак О.І.

Скрипчук О.С.