ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" жовтня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1700/23

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши заяву Вишгородської окружної прокуратури №54-6470вих-20 від 06.10.2023 року (вх. №181/23 від 09.10.2023 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників на земельні ділянки та заборони ТОВ «ШИГАРОН» та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити вирубування дерев та будівельні роботи на земельних ділянках

у справі за позовом Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації, Київська обл., м. Вишгород

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шигарон», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м. Київ

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1700/20 за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шигарон» (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі третя особа) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року (суддя С.Ю.Грабець) відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 05.07.2023 року.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Київської області №58-АР від 10.07.2023, відповідно до пп. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 05.07.2023 року, якою задоволено заяву судді С.Ю.Грабець про самовідвід від розгляду справи №911/1700/23, призначено здійснити повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 року, справу №911/1700/23 передано судді Господарського суду Київської області Д.Г.Зайцю для подальшого розгляду.

Ухвалою суду від 14.07.2023 року справу №911/1700/23 прийнято до провадження суддею Д.Г.Зайцем, призначено розгляд справи на 12.09.2023 року, відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

Ухвалою суду від 12.09.2023 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/1700/23 та відкладено підготовче засідання на 10.10.2023 року.

До суду від Вишгородської окружної прокуратури надійшла заява №54-6470вих-20 від 06.10.2023 року (вх. №181/23 від 09.10.2023 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників на земельні ділянки та заборони ТОВ «ШИГАРОН» та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити вирубування дерев та будівельні роботи на земельних ділянках.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що підставами для пред`явлення до суду позову слугувало порушення вимог ч. 7 ст. 20, ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56, ч. 5 ст. 116, ст. 141, ч. 2, З ст. 142, ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 5, 57 Лісового кодексу України ст. ст. 4, 6, 80, 85, 88, 89 Водного кодексу України при відведенні у приватну власність спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення, розташованих в прибережній захисній смузі Київського водосховища р. Дніпро. Рішенням Толокунської сільської ради від 30.12.2009 року №375-28-V трьом фізичним особам передано безоплатно у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва, розташовані в с. Толокунь Вишгородського району Київської області за рахунок земель лісогосподарського призначення, розташованих в прибережній захисній смузі Київського водосховища р. Дніпро. Вказане підтверджується інформацією ДП «Димерське лісове господарство» №01-364 від 24.04.2019 року, спірні земельні ділянки розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду та погодження на зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення та/або вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало.

Згідно листа Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» №493 від 24.06.2019 та наданого фрагменту публічної кадастрової карти України, межі земельних ділянок з кадастровими номерами :21:169:0155, :21:169:0156, :21:169:0157 частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Димерське лісове господарство», а саме, на 11 виділ 22 кварталу Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування 2004 року.

Також, згідно листа Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» №94 від 14.02.2019 та наданого фрагменту публічної кадастрової карти України, межі земельних ділянок з кадастровими номерами :21:169:0155, :21:169:0156, :21:169:0157 частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Димерське лісове господарство», а саме, на 15 виділ 22 кварталу Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство» за матеріалами лісовпорядкування 2014 року.

Крім того, Вишгородською окружною прокуратурою за інформацією Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 30.10.2019 за №17-08/2225 встановлено, що водний об`єкт, розташований поряд з земельними ділянками з кадастровими номерами :21:169:0155, :21:169:0156, :21:169:0157, це природний водний об`єкт-річка Дніпро, Київське водосховище, яка має загальну площу водозбору 504000 км2, довжину 2201 км.

Згідно кадастрових планів та ортофотопланів, виготовлених в 2018 році ТОВ «Регіональний центр розвитку», яке має інженера-геодезиста Давиденка С.П. (кваліфікаційний сертифікат від 19.04.2013 №010638), встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :21:169:0155, :21:169:0156, :21:169:0157 знаходяться в прибережній захисній смузі Київського водосховища р. Дніпро, а саме, в межах 100 метрової захисної смуги.

Прокурор зазначає, що з часу отримання першими набувачами державних актів на право власності на спірні земельні ділянки всі вони були відчужені за договорами-купівлі продажу та на даний час наявний ризик подальшого відчуження спірних земельних ділянок, що, в свою чергу, викличе необхідність заміни сторін у справі, уточнення позовних вимог та в загальному затягне розгляд судом даної справи. На даний час спірні земельні ділянки обліковуються за цільовим призначенням як землі рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва.

Згідно ч. 3 ст. 52 Земельного кодексу України, на землях рекреаційного призначення допускається будівництво відповідно до чинної містобудівної документації об`єктів житлового та громадського призначення.

Однак, прокурором позов обґрунтовується тим, що спірні земельні ділянки відведенні саме за рахунок заліснених земель лісогосподарського призначення, які передбачені для ведення лісового господарства. Також, земельні ділянки з кадастровими номерами :21:169:0155, :21:169:0156, :21:169:0157 знаходяться в межах 100 метрової прибережної захисної смуги Київського водосховища р. Дніпро, на яких згідно ст. 61 Земельного кодексу України заборонено будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

На думку прокурора, вирубування дерев та будівництво відповідачами дачних будинків на спірних земельних ділянках та реєстрація права власності на вказані будинки ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, прокурор зазначає, що до ухвалення рішення у справі відповідачами чи іншими особами можуть бути вчинені дії щодо відчуження або передачі в користування спірних земельних ділянок, їх забудови, що зробить неможливим виконання рішення суду та використання земельних ділянок за їх цільовим призначенням, тому, звернувся до суду з заявою №54-6470вих-20 від 06.10.2023 року (вх. №181/23 від 09.10.2023 року) про забезпечення позову, згідно якої просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки та заборони будь-яким особам проводити вирубування дерев та будівельних робіт на них.

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вищенаведеної норми, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих прокурором на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 року у справі №904/5971/17, постанові від 07.06.2018 року у справі №910/23468/17, постанові від 04.06.2018 року у справі №910/23741/17, постанові від 04.05.2018 року у справі №910/339/18.

В поданій заяві про забезпечення позову прокурором не наведено доводів на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення щодо ймовірності виникнення обставин, які можуть призвести до невиконання у подальшому судового рішення.

Прокурором не надано суду будь-яких документальних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Припущення прокурора, що відповідачем чи іншими особами можуть бути вчинені дії щодо відчуження або передачі в користування спірних земельних ділянок, їх забудови є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, прокурором не наведено доказів, що відповідачами фактично вчиняються дії щодо забудови спірних земельних ділянок. Натомість прокурором лише наведено припущення можливого, в майбутньому, відчуження земельних ділянок лісогосподарського призначення.

Судом встановлено, що прокурором не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, зазначених у заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Прокурором не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі, та не надано на підтвердження своєї позиції належних та допустимих доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову. Забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

Саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу у позивача в ускладненні відновлення порушених прав без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. В заяві про забезпечення позову містяться загальні міркування про очевидну небезпеку щодо відчуження або передачі в користування спірних земельних ділянок, їх забудови, без надання будь-яких доказів та без зазначення фактичних обставин, на підтвердження викладеного в заяві.

Таким чином, заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, прокурор не навів обставин, з якими законодавство пов`язує необхідність для їх вжиття та не підтвердив їх належними доказами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи викладене, прокурором не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними доказами, яким чином невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до утруднення або до неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову.

За таких обставин, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 74, 136-140, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Вишгородській окружній прокуратурі (07301, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, 13, ) у задоволенні заяви №54-6470вих-20 від 06.10.2023 року (вх. №181/23 від 09.10.2023 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:169:0155, :21:169:0156, :21:169:0157, які зареєстровані за ТОВ «Шигарон» та розташовані в с. Толокунь Вишгородського району Київської області та заборони ТОВ «ШИГАРОН» та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити вирубування дерев та будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами :21:169:0155, :21:169:0156, :21:169:0157, які розташовані в с. Толокунь Вишгородського району Київської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту складення повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць