РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2023Справа № 910/12552/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Коруца Богдана Вікторовича, м. Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім», м. Київ

про стягнення 131 744,71 грн,-

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Коруц Богдан Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім» про стягнення грошових коштів у розмірі 131 744,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 893/Д від 05.11.2022 про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування, в частині здійснення оплати наданих послуг з перевезення вантажу у розмірі 126 200,00 грн, що стало підставою для нарахування 3% річних у розмірі 1 721,85 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 822,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12552/23; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження.

Відповідач відзиву на позов не подав, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином. При цьому, суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01011, м.Київ, вул.Лєскова, буд.3.

Проте, конверт з судовою кореспонденцією було повернуто до суду з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2022 між Фізичною особою-підприємцем Коруцем Богданом Вікторовичем (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВС ЕКСІМ" (експедитор) було укладено договір №893/Д про надання послуг з транспортно-експедиторського обслуговування, предметом якого згідно п.1.1 є порядок взаємовідносин, що виникають між сторонами при плануванні, здійсненні і розрахунках за перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні.

За умовами п.1.2 договору експедитор, діючи від свого імені і за плату та за рахунок замовника, залучає перевізника для організації внутрішнього або міжнародного перевезення вантажу, а перевізник зобов`язується доставити вантаж до місця призначення і видати його вантажоодержувачу (уповноваженій особі вантажоодержувача) у відповідності до заявки експедитора, а експедитор зобов`язується оплатити виконане перевезення.

У п.2.3 договору №893/Д від 05.02.2022 вказано, що вимоги по перевезенню зазначаються у разовій заявці, яку експедитор надає перевізнику після узгодження умов кожного окремого перевезення.

Пунктом 3.1 договору №893/Д від 05.02.2022 визначено, що вартість послуг погоджується у додаткових угодах або в заявках до цього договору. Вартість послуг включає в себе перевезення вантажу.

Згідно п.3.2 договору №893/Д від 05.02.2022 оплата перевезення перевізнику-резиденту здійснюється у гривнях, за курсом НБУ встановленим на день

завантаження, вказаний в графі 4 CMR або в ТТН, якщо інше не вказано в заявці.

Відповідно до п.3.3 договору №893/Д від 05.02.2022 оплата перевезення перевізнику - нерезиденту здійснюється в іноземній валюті, з урахуванням законодавства

про валютне регулювання в тому числі: Закону України «Про валюту і валютні операції» та Постанови НБУ №153 «Про перелік товарів критичного імпорту», за якою до товарів та послуг критичного імпорту відносяться: оплата товарів (продукції, послуг, витрат), пов`язаних із перевезенням пасажирів, вантажів (включаючи розрахунки за пальне, оплату аеропортових та портових зборів, наземного обслуговування повітряних та морських суден, оплату доріг, морське фрахтування, ремонт транспорту та інші, пов`язані з цією діяльністю продукцію, послуги та витрати).

У п.3.4 договору №893/Д від 05.02.2022 вказано, що перевізник направляє електронною поштою чи ін. узгодженим сторонами способом експедитору для оплати

оригінали всіх необхідних документів (рахунок-фактуру, акт виконаних робіт, ТТН або СМR з відміткою вантажоодержувача та митних органів).

Пунктом 3.5 договору №893/Д від 05.02.2022 визначено експедитор зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг щомісячно, на підставі підписаних актів наданих

послуг, та рахунку перевізника, шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок протягом 5 (п`ять) робочих днів здати одержання оригіналів вказаних документів у п. 3.4.

В Акті наданих послуг Перевізник обов`язково зазначає маршрут, дату наданих послуг та номер договору (п.3.6 договору №893/Д від 05.02.2022).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Кожна із сторін може достроково розірвати договір, попередивши письмово іншу сторону за один місяць до дати його розірвання (п.7.1 договору №893/Д від 05.02.2022).

Пунктами 7.2-7.6 договору №893/Д від 05.02.2022 сторони погодили, що текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, які стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони. Взаємовідносини сторін, не передбачені договором, регламентуються діючим законодавством України. Вся кореспонденція між сторонами, яка здійснюється засобами електронного зв`язку (електронна пошта без ЕЦП) має юридичну силу і може використовуватись при вирішенні спорів. Копія цього договору, доповнення, зміни, акти, протоколи, заявки, які є додатками до цього, надіслані електронною поштою без ЕЦП прирівнюються до оригіналу, при наступному їх підтвердженні оригіналом.

Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018 по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір №893/Д від 05.02.2022 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №893/Д від 05.02.2022 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах договору №893/Д від 05.02.2022 сторонами погоджувались заявки на перевезення, зокрема №218 від 13.02.2023, №216 від 13.02.2023 та №217 від 13.02.2023, в яких контрагентами було визначено маршрут перевезень, вантаж, дати завантаження та розвантаження, вартість фрахту, дані водія.

Означені заявки було виконано перевізником, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR та актами здачі-приймання робіт (наданих послуг) №17/02-1 від 17.02.2023 на суму 45600 грн, №17/02-2 від 17.02.2023 на суму 52800 грн та №17/02-3 від 17.02.2023 на суму 52800 грн.

Проте, як вказує позивач, відповдачем транспортні послуги в повному обсязі оплачено не було, зокрема перераховано на рахунок позивача лише грошові кошти на загальну суму 25 000 грн, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім» виникла заборгованість в розмірі 126 200 грн, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Пунктом 3.1 договору №893/Д від 05.02.2022 визначено, що вартість послуг погоджується у додаткових угодах або в заявках до цього договору. Вартість послуг включає в себе перевезення вантажу.

Згідно п.3.2 договору №893/Д від 05.02.2022 оплата перевезення перевізнику-резиденту здійснюється у гривнях, за курсом НБУ встановленим на день

завантаження, вказаний в графі 4 CMR або в ТТН, якщо інше не вказано в заявці.

Відповідно до п.3.3 договору №893/Д від 05.02.2022 оплата перевезення перевізнику - нерезиденту здійснюється в іноземній валюті, з урахуванням законодавства

про валютне регулювання в тому числі: Закону України «Про валюту і валютні операції» та Постанови НБУ №153 «Про перелік товарів критичного імпорту», за якою до товарів та послуг критичного імпорту відносяться: оплата товарів (продукції, послуг, витрат), пов`язаних із перевезенням пасажирів, вантажів (включаючи розрахунки за пальне, оплату аеропортових та портових зборів, наземного обслуговування повітряних та морських суден, оплату доріг, морське фрахтування, ремонт транспорту та інші, пов`язані з цією діяльністю продукцію, послуги та витрати).

У п.3.4 договору №893/Д від 05.02.2022 вказано, що перевізник направляє електронною поштою чи ін. узгодженим сторонами способом експедитору для оплати

оригінали всіх необхідних документів (рахунок-фактуру, акт виконаних робіт, ТТН або СМR з відміткою вантажоодержувача та митних органів).

Пунктом 3.5 договору №893/Д від 05.02.2022 визначено експедитор зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг щомісячно, на підставі підписаних актів наданих

послуг, та рахунку перевізника, шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок протягом 5 (п`ять) робочих днів здати одержання оригіналів вказаних документів у п. 3.4.

В Акті наданих послуг Перевізник обов`язково зазначає маршрут, дату наданих послуг та номер договору (п.3.6 договору №893/Д від 05.02.2022).

Як було встановлено вище, актами здачі-приймання робіт (наданих послуг) №17/02-1 від 17.02.2023 на суму 45600 грн, №17/02-2 від 17.02.2023 на суму 52800 грн та №17/02-3 від 17.02.2023 на суму 52800 грн підтверджується надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 151 200 грн.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що строк оплати відповідачем послуг згідно актів №17/02-1 від 17.02.2023 на суму 45600 грн, №17/02-2 від 17.02.2023 на суму 52800 грн та №17/02-3 від 17.02.2023 на суму 52800 грн, настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, експедитором було лише часткового оплачено надані послуги, а саме перераховано грошові кошти згідно платіжних доручень №5162 від 24.03.2023 на суму 20 000 грн та №5213 від 14.04.2023 на суму 5000 грн.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч наведеного вище, відповідачем обставин відсутності заборгованості перед Фізичною особою-підприємцем Коруцем Богданом Вікторовичем в розмірі 126 200 грн належним чином доказово не спростовано.

За таких обставин, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Коруца Богдана Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім» в часттині стягнення основного боргу на суму 126 200 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахувань, які передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

З огляду на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивачем за період з 17.02.2023 по 01.08.2023 було нараховано та заявлено до стягнення інфляційних втрат в сумі 3822,86 грн та 3% річних в розмірі 1721,85 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Коруца Богдана Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім» про стягнення основного боргу в сумі 126 200 грн, 3% річних в розмірі 1721,85 грн та інфляційних втрат в сумі 3822,86 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коруца Богдана Вікторовича ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС Ексім» (01011, місто Київ, вулиця Лєскова, будинок 3, ) основний борг в сумі 126 200 грн, 3% річних в розмірі 1721,85 грн, інфляційні втрати в сумі 3822,86 грн та судовий збір в сумі 2684 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 09.10.2023.

Суддя В.В. Князьков