УХВАЛА

28 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 908/129/22 (908/1333/22)

провадження № 12-46гс23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Пількова К. М.,

суддів Банаська О. О., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Прокопенка О. Б., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

перевіривши наявність підстав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - Скаржник, ГУ ДПС)

на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 (суддя Ніколаєнко Р. А.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2023 (головуючий суддя Мороз В. Ф., судді Кузнецов В. О., Чередко А. Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» (далі - Товариство)

до Державної податкової служби України (м. Київ) в особі ГУ ДПС

про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень

в межах справи № 908/129/22

про банкрутство Товариства

УСТАНОВИЛА:

1. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.01.2022 відкрито провадження у справі № 908/129/22 про банкрутство Товариства, введено процедуру розпорядження та призначено розпорядника майном боржника.

2. 08.08.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства до ГУ ДПС про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.07.2021 № , , , , , , , прийнятих на підставі акта перевірки від 24.06.2021 № 5470/08-01-07-03/00382094 (далі - Податкові повідомлення-рішення).

3. Позов мотивованотим, що документальна планова виїзна перевірка дотримання Товариством вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 31.03.2021, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2017 по 31.03.2021 була проведена з порушенням статті 522 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (далі - ПК України), якою встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України (далі - Уряд) на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19). Відтак результати проведеної ГУ ДПС перевірки не могли бути покладені в основу Податкових повідомлень-рішень. Крім того, висновки акта перевірки є неправильними, оскільки надані на перевірку первинні документи підтверджують здійснення Товариством відповідних господарських операцій. При цьому постанова Уряду від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» (далі - Постанова № 89) не підлягає застосуванню, оскільки вона суперечить нормам пункту 2.1 статті 2, пункту 522 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

4. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2023, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано Податкові повідомлення-рішення.

5. Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ГУ ДПУ після прийняття Постанови № 89 не було наділено повноваженнями здійснювати проведення документальної планової перевірки Товариства з дотриманням положень пункту 77.4 статті 77 ПК України. Протиправність проведення такої перевірки остаточно підкріплена в судовому порядку із визнанням протиправною та нечинною Постанови № 89. Відтак Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками вказаної перевірки, також є протиправними, що є достатньою і самостійною підставою для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками місцевого господарського суду, врахувавши, зокрема, чинність пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок; встановлення мораторію нормативно-правовим актом, який має вищу юридичну силу, та зміни до якого вносяться виключно шляхом внесення змін саме до цього Кодексу (стаття 2 ПК України); частину сьому статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яка передбачає, що у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили, а також протиправність та нечинність Постанови № 89.

При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що позов у цій справі має розглядатися господарським судом у провадженні якого перебуває справа № 908/129/22 про банкрутство Товариства, оскільки за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19 (905/1159/20), вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.

6. 25.05.2023 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - КГС ВС) надійшла касаційна скарга ГУ ДПС, у які воно просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2023, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

7. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми глави 8 розділу ІІ ПК України та повністю проігнорував висновки Великої Палати Верховного Суду про застосування цих норм, викладені у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, хоч правовідносини в цих справах не є подібними.

Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, оскільки дійшов висновку про те, що прийняття податкового повідомлення-рішення в період дії мораторію зумовлює його протиправність. Ця позиція апеляційного суду ґрунтується на висновках, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - КАС ВС) від 23.02.2023 у справі № 160/20112/21, від 23.02.2023 у справі № 600/1402/22-а, від 28.12.2022 у справі № 160/14248/21, від 28.12.2022 у справі № 420/22374/21, від 28.10.2022 у справі № 600/1741/21-а, від 12.10.2022 у справі № 160/24072/21, від 01.09.2022 у справі № 640/16093/21, від яких, на думку Скаржника, необхідно відступити.

На переконання Скаржника, суд апеляційної інстанції не застосував у спірних правовідносинах пункт 77.1 статті 77 ПК України, який підлягав застосуванню, оскільки проведення перевірки не перебуває в причиново-наслідковому зв`язку з Податковими повідомленнями-рішеннями.

Окрім цього, Скаржник посилається на недослідження судом апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів, які підтверджують (спростовують) наявність причиново-наслідкового зв`язку між процедурними порушеннями (допущеними, на переконання Товариства) з прийняттям Податкових повідомлень-рішень, а також доказів, які підтверджують їх правомірність.

8. Ухвалою від 14.06.2023 колегія суддів КГС ВС відкрила касаційне провадження за скаргою ГУ ДПС, а ухвалою від 06.07.2023 на підставі частини четвертої статті 302 ГПК України передала цю справу разом з касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від її висновків про застосування статей 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) у співвідношенні з пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України та статтями 2, 4, 5, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), викладених у пунктах 94 -98 постанови від 13.04.2023 у справі № 320/12137/20, про те, що:

8.1. регламентація процесуальних відносин нормами матеріального права без об`єктивної необхідності створює перешкоди для належної реалізації принципу правової визначеності, що має об`єктивні ризики при правозастосуванні;

8.2. правила визначення юрисдикції визначає насамперед процесуальний кодекс (ГПК України, КАС України), а не кодекс з консолідованими нормами матеріального права, яким є КУзПБ;

8.3. у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України йдеться про звернення до суду з «майновими вимогами до боржника», а у статті 7 КУзПБ - про «всі майнові спори, стороною в яких є боржник»;

8.4. спеціальними нормами, що визначають юрисдикцію господарських судів, є приписи саме частини першої статті 20 ГПК України, пунктом 8 якої прямо передбачено, що не відносяться до юрисдикції господарських судів спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спори про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України;

8.5. ураховуючи сутність і правову природу спірних правовідносин, приписи процесуального закону мають превалюючу дію при розв`язанні колізій щодо обрання належної судової юрисдикції.

9. Мотивуючи ухвалу про передання, колегія суддів КГС ВС вказала, що законодавець встановив співвідношення законодавства про банкрутство як спеціального відносно господарського процесуального законодавства як загального і саме КУзПБ передбачає особливості розгляду справ про банкрутство.

10. Колегія суддів стверджує, що нормами КУзПБ та ГПК України визначено підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника як сторони у такому спорі в межах справи про банкрутство. У такий спосіб законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи у спорах однією із сторін яких є боржник, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство. Таке урегулювання процедури розгляду спорів, однією із сторін яких є боржник, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

11. Колегія суддів наголошує на тому, що виходячи саме з такого правового регулювання Велика Палата Верховного Суду послідовно застосовувала приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) та КУзПБ як спеціальний процесуальний закон, що передбачає виняток із загального правила (позовного провадження) щодо особливостей провадження з розгляду господарськими судами справ про банкрутство. При цьому положення ГПК України як загальні норми права застосовувалися тоді, коли відсутнє правове регулювання в законодавстві про банкрутство (спеціальні норми процесуального права).

Так, у пунктах 55-57 постанови від 20.01.2020 у справі № 50/311-б Велика Палата Верховного Суду виснувала про вказівку законодавця на наявність в Законі про банкрутство процесуальних норм, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії, а з набранням чинності КУзПБ передбачено також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 та від 15.12.2020 у справі № 904/1693/19.

12. На переконання колегії суддів КГС ВС, спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим, оскільки за наслідком його розгляду у податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні статті 190 Цивільного кодексу України є майном боржника. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19 (905/1159/20) з посиланням на власні висновки, викладені у постанові від 20.05.2020 у справі № 1340/3510/18 (пункти 77, 81) та висновки КАС ВС, викладені в постанові від 05.07.2019 у справі № 826/17147/18 (пункти 17, 18).

13. Колегія суддів вважає, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно в господарському суді, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 50/311-б, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 та постановах КГС ВС у від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10 та від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18.

14. Також колегія суддів посилається на ряд висновків КГС ВС, зокрема, висновки судової палати для розгляду справ про банкрутство КГС ВС, зроблені у постанові від 27.06.2023 у справі № 911/4706/15 (911/1626/21), про те, що мета та завдання розгляду справ позовного провадження, який охоплюється статтею 7 КУзПБ, окрім визначених загальними нормами ГПК України, полягає в тому, що вони повинні перебувати у взаємозв`язку із метою та завданнями, які закладені в основу реалізації судових процедур банкрутства, та провадження у справі про банкрутство в цілому. Якщо триває ліквідаційна процедура, то питання наповнення ліквідаційної маси та з`ясування суми кредиторських вимог не може вирішуватися поза межами справи про банкрутство, оскільки є ризики порушення інтересів кредиторів через закриття провадження у справі про банкрутство до завершення вирішення відповідних спорів. Відтак організаційною формою досягнення відповідного взаємозв`язку є запроваджений у статті 7 КУзПБ принцип концентрації, який покликаний спрямувати всі судові провадження щодо боржника у справі про банкрутство відповідно до цілей і завдань, визначених законодавцем у КУзПБ. Таким чином, частина друга статті 7 КУзПБ містить спеціальне правило, яке прямо вирішує питання територіальної (виключної) підсудності спорів у справах про банкрутство. На відміну від ГПК України, в якому за критерій розгляду справи взято місцезнаходження суду або особи, КУзПБ встановлює самостійний універсальний критерій підсудності справ, стороною в яких є боржник: в межах справи про банкрутство.

15. Колегія суддів КГС ВС зауважує, що стаття 7 КУзПБ допускає участь суб`єкта владних повноважень як відповідача у спорі, який розглядається у межах справи про банкрутство. При цьому вказана норма передбачає, що суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

16. Колегія суддів стверджує, що системний аналіз положень ГПК України та КУзПБ дає підстави вважати, що законодавець мав на меті сконцентрувати розгляд всіх майнових та грошових вимог за участі боржника саме в межах процедури банкрутства, що має забезпечити повноту та комплексність вирішення питання платоспроможності боржника в процесі застосування відповідних процедур. У свою чергу, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду з огляду на пріоритетність спеціальних норм КУзПБ перед загальними нормами ГПК України. Оскільки щодо Товариства здійснюється провадження у справі про банкрутство, то підвідомчість цього спору слід визначати із застосуванням положень статті 7 КУзПБ як закону, що прийнятий пізніше ніж відповідна норма ГПК України, та яким розгляд такого спору віднесено до предметної юрисдикції господарського суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство, адже в контексті порівняння пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України та статті 7 КУзПБ спеціальним процесуальним законом є КУзПБ.

17. На думку колегії суддів КГС ВС, наведений підхід до тлумачення приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України та статті 7 КУзПБ відповідає правилам подолання темпоральної колізії Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній» та змістовної колізії Lex specialis derogat lege generali - «спеціальний закон скасовує дію загального». Отже, до господарської юрисдикції з набуттям чинності КУзПБ віднесено як позовні вимоги до боржника, так і вимоги боржника до інших осіб щодо його майна (майнових прав).

18. Крім того, колегія суддів КГС ВС зазначає, що КУзПБ визначає «процедури банкрутства», тобто є консолідованим актом процесуальних норм щодо такої процедури, що узгоджується з приписами частини шостої статті 12 ГПК України, яка визначає процедуру судового процесу за Законом про банкрутство, а після втрати ним чинності - за КУзПБ як особливу форму господарського судочинства у справах про неплатоспроможність юридичних та фізичних осіб. Також відповідно до частини другої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Тому такі норми є процесуальними за своєю правовою природою та спеціальними за змістом у порівнянні з загальними правилами позовного провадження згідно із ГПК України. Як спеціальні норми вони підлягають переважному застосуванню у правовідносинах між учасниками справи про неплатоспроможність.

19. Відповідно до частини четвертої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

20. Згідно із частиною першою статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

21. Відповідно до частини другої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому в частині другій статті 121 цього Кодексу зазначено, що ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов`язковою.

22. Наведені у пунктах 8-18 цієї ухвали підстави є достатніми для прийняття та призначення цієї справи до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про те, що їх явка не є обов`язковою.

Керуючись статтями 120, 121, 233-235, 301, частиною четвертою статті 302 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 908/129/22 (908/1333/22) за позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» до Державної податкової служби України (м. Київ) в особі Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2023.

2. Призначити справу № 908/129/22 (908/1333/22) до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження на 01 листопада 2023 року об 11 годині 00 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи № 908/129/22 (908/1333/22), що їх явка не є обов`язковою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К. М. Пільков
Судді:О. О. БанаськоЛ. М. Лобойко
І. В. Григор`єваС. Ю. Мартєв
М. І. ГрицівО. Б. Прокопенко
Ж. М. ЄленінаІ. В. Ткач
І. В. ЖелєзнийВ. Ю. Уркевич
Л. Ю. КишакевичЄ. А. Усенко
Г. Р. КретН. В. Шевцова