ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023м. ХарківСправа № 922/2232/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Бакай Євдокії Дмитрівни, м. Первомайський, Харківська область
про стягнення 365779,54 грн.
за участю представників:

позивача - Спиридонов О.В.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Бакай Євдокії Дмитрівни (відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 365779,54 грн., з яких: 231789,26 грн. - сума основного боргу за договором поставки № 3278-22/2016 від 08.04.2016; 40828,12 грн. - сума пені за прострочення строку виконання зобов`язання за договором поставки № 3278-22/2016 від 08.04.2016; 33955,45 грн. - сума 12% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання; 59206,71 грн. - сума втрат від інфляції. Також, позивач просить суд покласти судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.06.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач 23.06.2023 за вх.№ 16289 надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні будь-які докази наявності основної суми боргу та самих товарних операцій. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що дійсно між сторонами було укладено договір № 3278-22/2016 від 08.04.2016 та на протязі декількох років позивач на адресу відповідача постачав запчастини, експлуатаційні матеріали та інше, а останній завжди сплачував за товар, що документально може підтвердити відповідач та не буде заперечувати позивач, але ці постачання не є предметом спору.

Позивач 17.08.2023 за вх.№ 21996 надав додаткові пояснення по справі, згідно яких просить суд задовольнити позовні вимоги у справі в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2023 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

08 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Бакай Євдокією Дмитрівною (покупець) був укладений договір поставки № 3278-22/2016 (надалі договір).

Згідно п. 1.1. договору, постачальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором передати у власність покупцю запчастини та експлуатаційні матеріали (надалі товар), а покупець зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

За умовами пунктів 1.2. та 1.3. договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару. Загальна сума договору складає суму ціни товару, вказану в видаткових накладних протягом дії договору.

Пунктом 2.3. договору сторони встановили, що товар за домовленістю продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно.

Згідно з пунктом 2.4. договору, ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару.

Поставка товару здійснюється за погодженням сторін на умовах пункту 2.5. договору: 1) EXW склад Постачальника (товар переходить у власність покупця з моменту його передачі покупцю на складі постачальника); 2) FCA франкоперевізник (товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару постачальником перевізнику. Оплата послуг перевізника здійснюється постачальником за рахунок покупця.

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата згідно договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. При здійсненні оплати покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання договору, по якому відбувається поставка продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру.

Сторони домовились, що в разі прострочення платежу з боку покупця постачальник має право припинити подальші відвантаження на його адресу до отримання повної оплати за відвантаженими, але не оплаченими в строк партіями товару, а також перейти до роботи з покупцем на умовах 100% попередньої оплати (пункт 3.2. договору).

В залежності від загальної суми щомісячних замовлень покупця, постачальник визначає суму товарного кредиту, на яку він може поставити товар на умовах домовленого відтермінування. У разі перевищення суми товарного кредиту та не настання при цьому терміну оплати за відтермінуванням, покупець має сплатити суму коштів, яка буде дорівнюватись сумі перевищення кредиту невідкладно (пункт 3.3. договору).

За умовами пункту 4.2. договору покупець зобов`язаний прийняти товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з п.п 2.3. даного договору.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. договору, в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. На підставі статті 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 відсотків річних від простроченої суми.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що повернення або обмін товару належної якості можуть бути проведені покупцем за повну відпускну вартість протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати поставки товару, якщо інше не буде встановлено додатковою письмовою угодою. Повернення або обмін товару після цього строку проводиться після додаткової попередньої сплати покупцем на підставі рахунку постачальника вартості витрат, пов`язаних із зазначеним обміном (поверненням) в розмірі 20 відсотків від ціни товару, що повертається або обмінюється.

Згідно з пунктами 8.2. та 8.4. договору, сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2016 року. Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

Згідно позову позивач вказує, що на виконання зобов`язань за договором позивачем за видатковими накладними від 26.01.2022 № SI; від 26.01.2022 № SI; від 26.01.2022 № SI; від 26.01.2022 № SI; від 31.01.2022 № SI; від 14.02.2022 № SI; від 14.02.2022 № SI; від 14.02.2022 № SI; від 14.02.2022 № SI; від 14.02.2022 № SI; від 14.02.2022 № SI; від 14.02.2022 № SI; від 15.02.2022 № SI; від 15.02.2022 № SI; від 15.02.2022 № SI; від 15.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 16.02.2022 № SI; від 18.02.2022 № SI; від 21.02.2022 № SI; від 21.02.2022 № SI; від 22.02.2022 № SI; від 22.02.2022 № SI; від 22.02.2022 № SI; від 22.02.2022 № SI; від 22.02.2022 № SI відповідачу був відвантажений товар на загальну суму 243732,96 грн. на умовах відтермінування строку його оплати. Як убачається із змісту видаткових накладних строк відтермінування оплати товару був визначений наступним чином: до 20.02.2022 по ВН №SI від 26.01.2022; до 20.02.2022 по ВН №SI від 26.01.2022; до 20.02.2022 по ВН №SI від 26.01.2022; до 20.02.2022 по ВН №SI від 26.01.2022; до 25.02.2022 по ВН №SI від 31.01.2022; до 11.03.2022 по ВН №SI від 14.02.2022; до 11.03.2022 по ВН №SI від 14.02.2022; до 11.03.2022 по ВН №SI від 14.02.2022; до 11.03.2022 по ВН №SI від 14.02.2022; до 11.03.2022 по ВН №SI від 14.02.2022; до 11.03.2022 по ВН №SI від 14.02.2022; до 11.03.2022 по ВН №SI від 14.02.2022; до 12.03.2022 по ВН №SI від 15.02.2022; до 12.03.2022 по ВН №SI від 15.02.2022; до 12.03.2022 по ВН №SI від 15.02.2022; до 12.03.2022 по ВН №SI від 15.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 13.03.2022 по ВН №SI від 16.02.2022; до 15.03.2022 по ВН №SI від 18.02.2022; до 18.03.2022 по ВН №SI від 21.02.2022; до 18.03.2022 по ВН №SI від 21.02.2022; до 19.03.2022 по ВН №SI від 22.02.2022; до 19.03.2022 по ВН №SI від 22.02.2022; до 19.03.2022 по ВН №SI від 22.02.2022; до 19.03.2022 по ВН №SI від 22.02.2022; до 19.03.2022 по ВН №SI від 22.02.2022. Разом з названими вище видатковими накладними відповідачу були вручені рахунки на оплату отриманого товару від 26.01.2022 № S; від 26.01.2022 № S; від 26.01.2022 № S; від 26.01.2022 № S; від 31.01.2022 № S; від 14.02.2022 № S; від 14.02.2022 № S; від 14.02.2022 № S; від 14.02.2022 № S; від 14.02.2022 № S; від 14.02.2022 № S; від 14.02.2022 № S; від 15.02.2022 № S; від 15.02.2022 № S; від 15.02.2022 № S; від 15.02.2022 № S; від 16.02.2022 № S; від 16.02.2022 № S; від 16.02.2022 № S; від 06.02.2022 № S; від 16.02.2022 № S; від 16.02.2022 № S; від 16.02.2022 № S; від 16.02.2022 № S; від 18.02.2022 № S; від 21.02.2022 № S; від 21.02.2022 № S; від 22.02.2022 № S; від 22.02.2022 № S; від 22.02.2022 № S; від 22.02.2022 № S; від 22.02.2022 № S. Відвантажений позивачем товар був прийнятий відповідачем, а видаткові накладні були підписані відповідачем без зауважень та заперечень. В березні 2022 року під час евакуації первинних бухгалтерських документів з Харківського філіалу позивача вищевказані видаткові накладні було втрачено разом з іншими бухгалтерськими документами. Водночас, постачання товару відповідачу за вказаними видатковими накладними підтверджується наступними податковими накладними: №№ 550, 551, 552, 553 від 26.01.2022; № 562 від 31.01.2022; №№ 595, 596, 597, 598, 599, 600, 601 від 14.02.2022; №№ 575, 576, 577, 578, від 15.02.2022; №№ 583, 584, 585, 586, 587, 588, 589, 590 від 16.02.2022; № 510 від 18.02.2022; №№ 617, 618 від 21.02.2022; №№ 573, 574, 575, 576, 577 від 22.02.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 13.07.2023 Головним управлінням ДПС у Харківській області було надано суду податкові декларації з податку на додану вартість та додаток №1 до декларацій фізичної особи - підприємця Бакай Євдокії Дмитрівни за період з січня 2022 року по травень 2023.

З інформації, що міститься у наданих ГУ ДПС у Харківській області документах вбачається, що відповідач задекларував придбання у контрагента з індивідуальним податковим номером 25 в січні-лютому 2022 року товару та сформував як покупець податковий кредит за фактом цих поставок. Даний індивідуальний податковий номер належить позивачу та зазначений в договорі поставки № 3278-22/2016 від 08.04.2016, видаткових накладних, рахунках на оплату та податкових накладних. А саме: в додатку 1 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2022 року в таблиці 2.1. розділу ІІ задекларовано придбання в січні 2022 у позивача Товару на суму 34793,75 грн.; в додатку 1 до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2022 року в таблиці 2.1. розділу ІІ задекларовано придбання у позивача товару в січні 2022 на суму 125463,95 грн. та в лютому 2022 року на суму 59928,80 грн.

Згідно висновку сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17, підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було укладено інших договорів крім договору поставки № 3278-22/2016 від 08.04.2016.

У позові позивач зазначає, що відповідач повернув частину придбаного товару на загальну суму 11943,70 грн., про що було складено акти повернення постачальнику № SR від 09.02.2022; № SR від 09.02.2022; № SR від 09.02.2022; № SR від 09.02.2022 та № SR від 30.05.2022.

Ураховуючи викладене, умови договору, господарський суд приходить до висновку, що в період з 20.02.2022 по 19.03.2022 відповідач оплату товару за договором у розмірі 231789,26 грн. не здійснив, чим порушив грошове зобов`язання за договором.

Наведені факти свідчать, що відповідач взятих на себе зобов`язань за договором в обумовлений строк не виконав, у повному обсязі оплату отриманого товару не здійснив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Відповідно до приписів пунктів 201.1. та 201.7 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що сума основного боргу за договором у розмірі 231789,26 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи умови договору, перевіривши розрахунок позивача пені, 12% річних та втрат від інфляції, суд дійшов висновку, що дані розрахунки позивача є вірними.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною четвертою статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Ураховуючи вищенаведене та беручи до уваги порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати у повному обсязі поставленого позивачем товару за договором, суд вважає позовні вимоги у справі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи те, що позовні вимоги у справі підлягають задоволено повністю, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 4389,35 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бакай Євдокії Дмитрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (02222, м. Київ, вул. Закревського, 16, ) 231789,26 грн. - сума основного боргу; 40828,12 грн. - сума пені за прострочення строку виконання зобов`язання за договором; 33955,45 грн. - сума 12% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання; 59206,71 грн. - сума втрат від інфляції; 4389,35 грн. - сума судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (02222, м. Київ, вул. Закревського, 16, ).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Бакай Євдокія Дмитрівна ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні).

Повне рішення складено "09" жовтня 2023 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/2232/23