номер провадження справи 15/187/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 Справа №908/2301/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», просп. Степана Бандери, 22, м. Київ, 04073, ідентифікаційний код юридичної особи 36086124

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», пр. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789

про стягнення грошових коштів

без повідомлення (виклику) учасників справи

суть спору

12.07.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування», м. Київ до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», м. Запоріжжя про стягнення відшкодування шкоди в розмірі 97 766,99 грн, з яких основний борг в розмірі 88 894,60 грн, пеня в розмірі 3653,20 грн, 3% річних в розмірі 219,19 грн.

Крім того, позивачем заявлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023, справу № 908/2301/23 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 21.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2301/23 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 15/187/23. Постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/2301/23.

Підставою для звернення з позовом до суду позивачем зазначено невиконання відповідачем зобов`язань по виплаті страхового відшкодування за шкоду, завдану транспортному засобу, який спричинив ДТП. Оскільки позивач відповідно до Закону здійснив відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 88 894,60 грн. Обґрунтовуючи позов посилається на ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування». За порушення виконання зобов`язання просить стягнути борг з урахуванням трьох процентів річних в розмірі 219,19 грн, а також сплатити пеню в розмірі 3653,20 грн. Судові витрати у справі зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.07.2023 запропоновано відповідачу надати у строк до 21.08.2023, відповідно до ст. 165 ГПК України, відзив на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог, якщо такі докази не надані позивачем. Копію зазначеного документа направити на адресу позивача, докази направлення надіслати суду.

Запропоновано позивачу у строк до 28.08.2023 у разі отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст. 166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також надіслати на адресу суду докази, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу.

Запропоновано відповідачу надати у строк до 19.09.2023, відповідно до ст. 167 ГПК України, надати заперечення разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

02.08.2023 судом в системі «Електронний суд» отримано відзив на позовну заяву від ТДВ «СК «КРЕДО». З підстав, викладених у відзиві, відповідач визнав заявлені позовні вимоги в частині основного боргу (відшкодування шкоди в порядку суборгації) в розмірі 88 894,60 грн. Просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника відповідача. Просив у відповідності до ст. 130 ГПК України повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

22.02.2023 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд установив.

12.11.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (страховик, позивач у справі) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави, за № 202.20.2567522.

Строк дії договору з 16.11.2020 до 15.11.2027.

За вказаним договором позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням зокрема наземним транспортним засобом «KIA/Sportage/Comfort», державний номерний знак НОМЕР_1 (п. 5 Додатку 1 до Додаткової угоди № 2 від 11.10.2022 до договору страхування № 202.20.2567522 від 12.11.2020).

02.02.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) у м. Києві на бульварі Чоколівському, 42 за участю автомобілю «Fiat Croma» з державним номером знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «KIA/Sportage/Comfort» з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

Унаслідок події автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2023 у справі №760/3980/23, якою названого водія визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Fiat Croma» з державним номером знаком НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «КРЕДО» (відповідач) за договором-полісом № ЕР/209324770 від 05.06.2022. Дата дії полісу 06.06.2022 до 05.06.2023. Ліміт за шкоду життю та здоров`ю 260 000,00 грн, ліміт за шкоду майну 130 000,00 грн, франшиза 00,00 грн.

03.02.2023 Страхувальник «KIA/Sportage/Comfort», державний номерний знак НОМЕР_1 , звернувся до позивача із заявою про проведення страхового відшкодування для відновлення автомобіля на розрахунковий рахунок СТО філія «Автомобільний центр Київ» ПрАТ «Українська Автомобільна корпорація».

На виконання умов договору страхування № 202.20.2567522 від 12.11.2020 в реакції Додаткової угоди № 2 від 11.10.2022, на підставі заяви про проведення страхового відшкодування від 03.02.2023, а також страхового акту № 3.23.0041-1 від 20.02.2023, рахунку-фактури № від 14.02.2023, акту виконаних робіт №ЗНMS256618 від 03.03.2023 позивачем перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 88 894,60 грн на рахунок Укргазбанк АБ, що підтверджується платіжним дорученням № 68808061 від 20.02.2023 на суму 88 894,60 грн з призначенням платежу «страх. відш. 202.20.2567522 від 12.11.2020 ОСОБА_1 , без ПДВ, зг 01582 від 14.02.2023 у т. ч. ПДВ 14815,77грн.».

Після виплати страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у вчиненні 02.02.2023 ДТП (водія автомобіля «Fiat Croma» з державним номером знаком НОМЕР_2 ОСОБА_2 ), з заявою про виплату страхового відшкодування вих. № 0077/07-3.23.00410 від 23.02.2023 в розмірі 88 894,60 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем вказаної вище вимоги позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», яка кореспондується зі статтею 354 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 979 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Також згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині 1 статті 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Водночас, згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Так, за приписами норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У даній справі судом встановлено, що страховик (позивач ТДВ «Експрес страхування») виплатив страхове відшкодування в розмірі 88 894,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 68808061 від 20.02.2023 на суму 88 894,60 грн.

На момент звернення позивача до суду сума страхового відшкодування відповідачем сплачена не була.

Таким чином, позов про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 88 894,60 грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Позивачем доведено право вимоги від відповідача виплаченого страховиком страхового відшкодування в розмірі 88 894,60 грн.

Крім того, частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Зважаючи на те, що відповідачем вимоги позивача щодо стягнення 88 894,60 грн страхового відшкодування визнано в повному обсязі, про що він зазначив у відзиві на позов, а також відсутність у суду сумнівів щодо достовірності обставин справи, суд дійшов висновку, що визнані учасниками справи обставини, не потребують додаткового доведення.

Враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як вже зазначалося судом вище, матеріали справи містять відзив відповідача від 01.08.2023, відповідно до якого відповідач підтвердив факт невиконання ним зобов`язання щодо виплати позивачу страхового відшкодування в у розмірі 88 894,60 грн.

Разом з тим, за прострочення сплати страхового відшкодування позивач просить стягнути 3653,20 грн пені та 219,19 грн трьох процентів річних за порушення відповідачем зобов`язання щодо сплати боргу.

Вимоги щодо стягнення пені та трьох процентів річних відповідач не визнає.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Після виплати страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у вчиненні 16.04.2021 ДТП із претензією за № 7689/17 від 30.08.2021.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення заява про виплату страхового відшкодування відповідачем отримана 06.03.2023.

За приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем розрахунок пені наведено за період з 05.06.2023 до 04.07.2023, що не суперечить вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Судом перевірено розрахунок позивача пені і визнано неправильним, оскільки до свого розрахунку позивач включив останній день оплати (05.06.2023), тому здійснивши розрахунок з урахуванням цих обставин, суд визнав обґрунтованою сумою пені 3531,43 грн за період 06.06.2023-04.07.2023, яка підлягає стягненню.

Доводи відповідача щодо застосування аналогії закону до спірних правовідносин про стягнення пені в частині звільнення від обов`язку позичальника сплатити кредитодавцю (позичкодавцю) пеню у зв`язку із дією карантину на території України до 29.06.2023 судом відхиляються огляду на те, що передбачена в ч. 10 ст. 11 ГПК України можливість застосування аналогії закону допускається в разі, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). У цьому випадку спірні правовідносини врегульовані відповідними вищенаведеними нормами ГК України, ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дійсно, за прострочення суми страхового відшкодування відповідач має обов`язок сплатити передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Суд вважає необґрунтованим наведений у позові розрахунок позивача суми 3% річних, нарахованих за прострочення виплати суми страхового відшкодування, виходячи з тих самих обставин, що і пені у розрахунок взято останній день оплати. Таким чином, здійснивши розрахунок правильно, суд вважає, що стягненню підлягає сума трьох процентів річних в розмірі 211,89 грн.

Суд вважає помилковими та необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності підстав для стягнення трьох відсотків річних за порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування, виходячи з такого.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суборгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Відповідні правові висновки, викладені в Постанові КГС ВС від 20.07.2020 у справі № 910/14293/19, постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15 з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Отже, оскільки правовідношення, за яким відповідач має сплатити позивачу в порядку суборгації суму страхового відшкодування, є грошовим зобов`язанням, то на суму такого зобов`язання у разі прострочення його виконання позивачем правомірно нараховані суми, передбачені законом пеня, три проценти річних.

Доводи відповідача з цього приводу судом відхиляються як необґрунтовані та спростовані вищевикладеним.

Враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову, з урахуванням проведених розрахунків пені та трьох процентів річних.

Зважаючи на те, що відповідач лише частково визнав позовні вимоги, а також часткове задоволення позову, суд не вбачає підстав для застосування статті 130 ГПК України та повернення з державного бюджету позивачу 50 % сплаченого збору. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно задоволенням вимогам.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (проспект Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», просп. Степана Бандери, 22, м. Київ, 04073, ідентифікаційний код юридичної особи 36086124) страхове відшкодування в розмірі 88 894,60 грн (вісімдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні 60 коп.), пеню в розмірі 3531,43 грн (три тисячі п`ятсот тридцять одну гривню 43 коп.), три проценти річних в розмірі 211,89 грн (двісті одинадцять гривень 89 коп.). Видати наказ.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (проспект Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи 13622789) на користь на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», просп. Степана Бандери, 22, м. Київ, 04073, ідентифікаційний код юридичної особи 36086124) судовий збір у розмірі 2680,27 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят гривень 27 коп.). Видати наказ.

У задоволенні позову про стягнення пені в розмірі 121,77 грн та трьох процентів річних в розмірі 7,3 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.10.2023.

Суддя І. С. Горохов