УХВАЛА

09 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/10389/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенко І.С. - головуючий, Берднік І.С., Зуєв В.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023

про повернення апеляційної скарги у справі

за позовом Акціонерного товариства "Банк Альянс"

до: (1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейвест"; (2) ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Евотерра Трейд",

про стягнення 3 888 909,59 дол. США,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2023 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі № 910/10389/22.

Перевіривши матеріали касаційної скарги на відповідність вимогам параграфу 1 глави 2 Розділу IV ГПК, Суд зазначає таке.

Верховним Судом встановлено, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у цій справі залишено без руху; запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, сплатити судовий збір.

На виконання наведеної ухвали ОСОБА_1 подано заяви про відстрочення сплати судового збору і про зменшення судового збору, у задоволенні яких було відмовлено згідно з ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 і 28.08.2023 відповідно.

У зв`язку з тим, що скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк, її було повернуто ОСОБА_1 .

Правовою підставою для повернення стала частина 4 статті 174 ГПК, за змістом якої, якщо скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із нею.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неправомірно відмовлено у зменшенні розміру судового збору, наслідком чого було повернення апеляційної скарги.

Проте твердження скаржника спростовуються наступним.

Відповідно до частини 2 та пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити сплату, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З аналізу вказаних положень слідує, що зазначені норми Закону України "Про судовий збір" передбачають можливість їх застосування тільки щодо позивачів.

Так як ОСОБА_1 має статус відповідача у даній справі, то дія норм частини 2 та пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" на нього не поширюється.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Суд підкреслює, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01)

Верховний Суд відмічає, що законодавче закріплення судових витрат має на меті:

по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат);

по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", було зазначено, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотриманням вимог Конвенції залишається за Судом ("Голдер проти Сполученого Королівства" і "Z та інші проти Сполученого Королівства", рішення суду, цитовані вище, так само; та, mutatis mutandis, "Ейрі проти Ірландії", рішення від 09.10.1979).

Так, зокрема, законодавець у статті 8 Закону України "Про судовий збір" закріпив норму відповідно до якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або зменшення чи звільнення від його сплати є вичерпним, а тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених зазначеними положеннями цього Закону.

Разом з тим, наведеними правовими нормами Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір.

Зазначеною нормою прямо передбачено право суду, зокрема, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір саме для позивача - фізичної особи, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, але скаржник не є позивачем у справі.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 03 11.2022 у справі № 910/2147/22, від 30.09.2021 у справі 909/8/18 тощо.

Оцінивши доводи, наведені Відповідачем-2 на обґрунтування вимог заявленого ним клопотання, суд апеляційної інстанції не вбачав, у даному випадку, наявності обставин, які б відповідали зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для зменшення судового збору. Верховний Суд таких обставин також не вбачає.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів і узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до частини 2 статті 260 ГПК до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 174 ГПК, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ураховуючи те, що Відповідачем не було усунуто недоліки апеляційної скарги щодо сплати судового збору, у спосіб, встановлений ГПК, то абсолютно підставним було здійснене апеляційним судом застосування до поданої апеляційної скарги наслідків у вигляді її повернення.

Доводи касаційної скарги правильність здійснених апеляційним судом процесуальних дій не спростовують і в цілому зводяться до висловлення незгоди із законодавчою нормою, закріпленою у статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно частини 2 статті 293 ГПК у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зазначене правильне застосування Північним апеляційним господарським судом частини 4 статті 174 ГПК при прийнятті ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі № 910/10389/22 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи наведене, а також спростування доводів скаржника, Суд визнає касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі № 910/10389/22 необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за цією скаргою на підставі частини 2 статті 293 ГПК.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 234, 287, частиною 2 статті 293, 314 ГПК, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі № 910/10389/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.