ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2023 р. Справа№ 911/2833/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

розглянувши у письмовому проваджені матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро трейд Енерджі"

на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023

у справі № 911/2833/22 (суддя - Н.Г.Шевчук )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ"

до Комунального підприємства "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради

про стягнення 227 050,29 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ" (далі - позивач, ТОВ "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ", скаржник) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради (далі - відповідач, КП "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради) про стягнення 14 861,99 грн. пені, 16 982,30 грн. 3% річних та 195 206,00 грн. інфляційних втрат, що разом становить 227 050,29 грн. за неналежне виконання умов договору № 07-1/223-20 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020 в частині своєчасної оплати за отриману електричну енергію.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач зазначив, що відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивач на підставі пункту 9.2 Договору та пункту 5 Комерційної пропозиції здійснює нарахування пені та на підставі статті 625 Цивільного кодексу України - 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі № 911/2833/22 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ" 13 375,65 грн. 3% річних та 2 481,00 грн. витрат по оплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами в розумінні статтей 76-79 Господарського процесуального кодексу України обставин звільнення його від відповідальності у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин.

Водночас судом першої інстанції зазначено, що при здійсненні розрахунку 3% річних позивачем невірно визначено початок виникнення прострочення зобов`язання з оплати вартості поставленої електричної енергії у січня 2022 року.

Також судом першої інстанції зазначено, що визначені позивачем в розрахунку інфляційних втрат суми прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання становили менше місяця (оскільки сплата за зобов`язання здійснювалась відповідачем майже кожного дня), у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро трейд Енерджі" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційну скаргу задовольнити повністю, рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/2833/22 в частині відмови позовних вимог про стягнення пені в сумі 12 213,90 грн., 3 % річних у сумі 1068,49 грн. та 151 880, 00 грн. інфляційних втрат скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖ» у частині стягнення з Комунального підприємства «БОЯРКА-ВОДОКАНАЛ» Боярської міської ради пені у сумі 12 213,90 грн., 3% річних у сумі 1 068,49 гри та 151 880,00 грн. інфляційних втрат - задовольнити. Стягнути з Комунального підприємства «БОЯРКА-ВОДОКАНАЛ» Боярської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖ» судовий збір за подання апеляційної скарги 3716,16 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 7 000,00 грн.

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому на думку відповідача, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції без жодних обґрунтувань застосовано положення Постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 у редакції від 26.04.2022, у той час як прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання відбулось з 08.03.2022.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно позбавив позивача встановленого ст. 625 ЦК України права на компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Водночас скаржник звертає увагу, що у відповідності до пункту 5.6. договору оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію. Жодних умов, що оплата вважається здійсненою після того, як відповідач зареєструє бюджетне фінансове зобов`язання в органах Державної казначейської служби України договір не містить.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

16.05.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції було правомірно застосовано положення Постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 у редакції від 26.04.2022.

Також відповідач зазначає, що враховуючи, що покут 5.6. Договору не обмежує споживача здійснювати оплату за цим Договором через банківську систему та в інший, не заборонений законодавством спосіб, а також своєчасність реєстрації бюджетного фінансового зобов`язання в органах Державної казначейської служби України, відповідач вважає, що суд правомірно прийшов до висновку, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема на суму 1 000 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 справу №911/2833/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Трейд Енерджі" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі № 911/2833/22 - залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги.

24.04.2023 на адресу Північного апеляційного господарського сууд від Товарситва з обмеженою відповідальністю "Євро Трейд Енерджі" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучена платіжна інструкція № 3026 від 21.04.2023, згідно якої апелянтом доплачено судовий збір у сумі 5,34 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро Трейд Енерджі" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі №911/2833/22. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 30.12.2020 між Комунальним підприємством "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради (далі - Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ" (далі - Постачальник) укладено договір № 07-1/223-20 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір).

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.08.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ) (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до пунктів 2.1, 3.3 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб об`єктів споживача, що знаходяться на території України, які підключені до електричних мереж ОСР, перелік та місцезнаходження яких наведено у Додатку № 3 до цього Договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії.

Визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в Комерційній пропозиції, яка є Додатком № 2 до цього Договору (пункт 5.2 Договору).

Пунктом 5.4 Договору визначено, що обсяг проданої споживачу електроенергії визначається ОСР (операторами системи розподілу), та підтверджується шляхом підписання сторонами до 10 числа місяця наступного за розрахунковим відповідного акта купівлі-продажу електричної енергії/ акта приймання-передачі електричної енергії.

Відповідно до пункту 5.5 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно із пунктами 5.6 - 5.8 Договору, розрахунки споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок постачальника. Оплата рахунку постачальника здійснюється споживачем протягом 20 (двадцять) банківських днів від дня отримання рахунку. Споживач має право розраховуватись за спожиту електричну енергію за рахунок коштів місцевого бюджету (у разі їх виділення) та/або власних коштів.

Аналогічні умови оплати передбачені у пункті 2 Комерційної пропозиції, що є Додатком № 2 до договору № 07-1/223-20 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020, згідно з умовами якого споживач сплачує за фактично спожиту електричну енергію відповідно до рахунку постачальника протягом 20 (двадцяти) банківських днів від дня отримання рахунку.

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору (пункт 6.2 Договору).

Постачальник зобов`язується приймати оплату наданих за цим Договором послуг будь-яким способом, що передбачений цим Договором (пункт 7.2 Договору).

Пунктом 9.2 Договору та пунктом 5 Комерційної пропозиції, передбачено, що за прострочення строків оплати споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення.

Згідно із пунктами 12.1, 12.3, 12.4 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Пунктом 12.5 Договору визначено, що виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови споживача від сплати постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення.

Договір № 07-1/223-20 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020, відповідно до пункту 14.1 в редакції Додаткової угоди № 22 від 24.12.2021 до Договору, набирає чинності з дати підписання сторонами і укладається на строк до 31.03.2022.

Додатком № 3 до Договору сторони узгодили перелік об`єктів споживання, яким здійснюється постачання електричної енергії за Договором № 07-1/223-20 від 30.12.2020, наведено назви об`єктів, ЕІС-код точок обліку та інше. Всього сорок шість об`єктів, серед яких підвищувального-насосні та каналізаційно-насосні станції, артезіанські свердловини, очисні споруди та водонапірні-насосні станції.

Прогнозовані обсяги споживання наведено в Додатку № 4 до Договору.

Між тим, сторонами також було укладено низку Додаткових угод, якими вносились зміни до умов основного договору № 07-1/223-20 від 30.12.2020 та його додатків.

На виконання умов Договору позивач у січні 2022 року поставив відповідачу електричну енергію в обсязі 567106,00 кВт/год на суму 2 280 929,82 грн.

Позивачем сформовано акт купівлі-продажу електричної енергії № від 31.01.2022 та рахунок на оплату № 9 від 04.02.2022 за січень 2022 року на суму 2 280 929,82 грн.

07.02.2022 зазначений вище акт разом з рахунком позивач направив відповідачу на електронну адресу відповідача: , на підтвердження чого надав суду копію роздруківки з його електронної пошти.

Відповідач повернув позивачеві акт купівлі-продажу електричної енергії № від 31.01.2022 підписаний зі сторони КП "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради без заперечень та зауважень, скріплений печаткою підприємства.

Позивач зазначає, що відповідач оплату спожитої електричної енергії здійснив у повному обсязі, однак допустив прострочення. Так, оплата спожитої електричної енергії за спірний період мала бути здійснена у строк до 21.02.2022, тоді як відповідач здійснив оплату у такому порядку: 23.02.2022 у сумі 80 929,82 грн; 21.03.2022 у сумі 1 000 000,00 грн; 02.05.2022 у сумі 12 000,00 грн; 03.05.2022 у сумі 10 000,00 грн; 04.05.2022 у сумі 12 000,00 грн; 05.05.2022 у сумі 10 000,00 грн; 06.05.2022 у сумі 12 000,00 грн; 09.05.2022 у сумі 10 000,00 грн; 10.05.2022 у сумі 12 000,00 грн; 11.05.2022 у сумі 10 000,00 грн; 12.05.2022 у сумі 12 000,00 грн; 13.05.2022 у сумі 10 000,00 грн; 16.05.2022 у сумі 12 000,00 грн; 17.05.2022 у сумі 10 000,00 грн; 18.05.2022 у сумі 12 000,00 грн; 19.05.2022 у сумі 7 000,00 грн; 20.05.2022 у сумі 5 000,00 грн; 23.05.2022 у сумі 7 000,00 грн; 24.05.2022 у сумі 5 000,00 грн; 25.05.2022 у сумі 7 000,00 грн; 26.05.2022 у сумі 5 000,00 грн; 27.05.2022 у сумі 7 000,00 грн; 30.05.2022 у сумі 5 000,00 грн; 31.05.2022 у сумі 7 000,00 грн; 01.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 02.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 03.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 06.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 07.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 08.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 09.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 10.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 13.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 14.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 15.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 16.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 17.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 20.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 21.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 22.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 23.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 24.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 27.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 28.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 29.06.2022 у сумі 5 000,00 грн; 30.06.2022 у сумі 7 000,00 грн; 01.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 04.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 05.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 06.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 07.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 08.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 11.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 12.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 13.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 14.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 15.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 18.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 19.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 20.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 21.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 22.07.2022 у сумі 7 000,00 грн; 25.07.2022 у сумі 5 000,00 грн; 26.07.2022 у сумі 58 000,00 грн; 27.07.2022 у сумі 100 000,00 грн; 01.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 02.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 04.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 05.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 08.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 09.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 10.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 11.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 12.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 15.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 16.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 17.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 18.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 19.08.2022 у сумі 20 000,00 грн; 22.08.2022 у сумі 80 000,00 грн; 26.08.2022 у сумі 200 000,00 грн; 29.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 30.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 31.08.2022 у сумі 10 000,00 грн; 01.09.2022 у сумі 10 000,00 грн; 02.09.2022 у сумі 60 000,00 грн.

На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем долучено довідку АТ "Ощадбанк" та банківські виписки по рахунку.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за прострочення виконання зобов`язання.

З поданого відповідачем відзиву на позов вбачається, що останній не заперечує отримання електричної енергії в січні 2022 року в обсягах та вартості вказаних в акті купівлі-продажу електричної енергії № від 31.01.2022 та рахунку на оплату № 9 від 04.02.2022; також не заперечує щодо прострочення строків оплати за спожиту електричну енергію, однак зауважує на частковій несвоєчасній сплаті компенсації за спожиту електричну енергію Комунальним підприємством "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради.

На спростування викладених у позовній заяві обставин, відповідач зазначає, що позивачем невірно визначено граничний термін оплати рахунку № 9 від 04.02.2022 за січень 2022 року на суму 2 280 929,82 грн., оскільки відповідно до умов Договору, споживач повинен здійснювати оплату рахунку протягом 20 (двадцяти) банківських днів від дня отримання рахунку; який отримано відповідачем 07.02.2022, що також вказується позивачем у позові. Таким чином, оплата за спожиту електроенергію повинна була здійснитись до 07.03.2022, а не до 21.02.2022, як визначає позивач.

Разом з тим відповідач зазначив, що маючи право розраховуватись за спожиту електроенергію за рахунок коштів міського бюджету, що передбачено пунктом 5.8 Договору, вчасно, 21.02.2022 в Реєстрі бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів зареєстрував платіжне доручення на 1 000 000,00 грн., що підтверджується документами, що додаються до відзиву.

Також відповідачем був здійснений 23.02.2022 платіж в сумі 80 929,82 грн., що теж входить у межі строку оплати згідно умов Договору.

Таким чином, зобов`язання на суму 1 080 929,82 грн. не є простроченим.

Разом з тим, 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин строком на 30 діб, який цілою низкою Указів Президента України продовжено по теперішній час.

В той же час, 28.02.2022 Торгово-промислова палата України розмістила на своєму сайті загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин. Відповідач вважає, що в реаліях сьогодення, висвітлений лист ТПП України не потребує додаткового повідомлення контрагентів про настання форс-мажорних обставин на всій території країни.

Оголошення воєнного стану в країні та веденням активних бойових дій на території Київської області, зокрема, в Бучанській територіальній громаді, яка межує з Боярською територіальною громадою, призвело до масової евакуації населення Боярської територіальної громади. Через безпосереднє ведення бойових дій оплата житлово-комунальних послуг, в тому числі і за послуги водопостачання та водовідведення, починаючи з лютого 2022 року по квітень 2022 року була на надзвичайно низькому рівні, що стало об`єктивною причиною неможливості відповідача здійснити своєчасну оплату за Договором № 07-1/223-20 від 30.12.2020.

Відповідач є Комунальним підприємством, що надає комунальні послуги відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", основною частиною доходу якого є сплата населенням комунальних платежів.

Відповідач зауважує, що підприємство виконуючи критично важливу функцію не зупиняло свою діяльність та продовжувало працювати незважаючи на відсутність належного рівня оплат за надані комунальні послуги.

У квітні 2022 року відповідач отримав від позивача лист вих. № 183-04-22 від 15.04.2022 з вимогою сплатити наявну за КП "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради заборгованість у розмірі 1 196 994,78 грн. у строк до 29.04.2022, у відповідь на яку, відповідач листом вих. № 01-8/71 від 20.04.2022 послався на введення на території України воєнного стану та просив відтермінувати оплату за спожиту послугу у зв`язку із зверненням до Боярської міської ради щодо виділення коштів на погашення існуючої заборгованості перед ТОВ "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ".

Відповідач у відзиві стверджує, що між керівниками підприємств відбулась телефонна розмова, в які було досягнуто згоди щодо щоденної оплати.

Однак, всупереч усній домовленості, в червні 2022 року позивач направляє відповідачу лист вих. № 396/1-06-22 від 30.06.2022 з вимогою погасити існуючу заборгованість в розмірі 893 000,00 грн. у строк до 11.07.2022. Відповідач у свою чергу, у відповідь, направив лист вих. № 01-8/143 від 13.07.2022, в якому просив Товариство не вчиняти будь-яких дій щодо стягнення заборгованості, оскільки КП "Боярка-Водоканал" не відмовляється від своїх зобов`язань та прикладе максимум зусиль для погашення заборгованості у строк до 30.08.2022.

Відповідач у поданих запереченнях наголошував на тому, що враховуючи специфіку господарської діяльності відповідача, яка спрямована на задоволення суспільних потреб, відповідачем здійснено оплату за спожиту електричну енергію в січні 2022 року в повному обсязі. А тому, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Отже, позивач просить стягнути з відповідача:

- 14 861,99 грн. пені, нарахованої за загальний період з 22.02.2022 по 21.08.2022 на суми прострочення з урахуванням її періодичної часткової сплати;

-16 982,30 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 22.02.2022 по 01.09.2022 на суми прострочення з урахуванням її періодичної часткової сплати;

- 195 206,00 грн. інфляційних втрат нарахованих за період із березня 2022 року по серпень 2022 року включно на визначені позивачем в розрахунку суми заборгованості: 2 200 000,00 грн., 1 200 000,00 грн., 1 001 000,00 грн., 869 000,00 грн., 610 000,00 грн. та 70 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

За загальним положенням цивільного законодавства зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини другої цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір постачання електричної енергії.

Так, згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно із положеннями частини першої, другої, шостої статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зазначені положення викладені і в статті193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже у випадку неналежного виконання умов договору кожна із сторін має право вимагати від свого контрагента, у даному випадку від споживача електричної енергії, який неналежним чином виконав грошове зобов`язання, сплати неустойки та відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами Договору № 07-1/223-20 від 30.12.2020 позивач у січні 2022 року поставив відповідачу електричну енергію, обсяг та вартість якої зафіксовано в акті купівлі-продажу електричної енергії № від 31.01.2022 та рахунку на оплату № 9 від 04.02.2022, що були направлені на електронну адресу відповідача 07.02.2022.

Відповідач підтверджує факт отримання 07.02.2022 рахунку на оплату та акта купівлі-продажу електричної енергії № від 31.01.2022, погодившись з обсягом - 567106,00 кВт/год та сумою - 2 280 929,82 грн., підписав його зі свого боку.

Позивач посилаючись на погоджені сторонами у пункті 5.7 Договору та пункті 2 Комерційної пропозиції строки оплати, вважає, що оплата спожитої електричної енергії за спірний період мала бути здійснена у строк до 21.02.2022, оскільки рахунок на оплату виставлений 07.02.2022.

Відповідач не погоджується з твердженнями позивача та зазначає, що рахунок за спожиту електричну енергію мав бути сплачений у строк до 07.03.2022, з урахуванням того, що рахунок на оплату отриманий 07.02.2022.

За сукупності умов Договору та Комерційної пропозиції, колегією суддів встановлено, що оплата здійснюється за фактично спожиту електричну енергію відповідно до рахунку постачальника протягом 20 (двадцяти) банківських днів від дня отримання рахунку.

Рахунок на оплату № 9 від 04.02.2022 направлений позивачем та отриманий відповідачем 07.02.2022, що відповідачем не заперечується, а навпаки визнається.

Таким чином, з огляду на обумовлену пунктом 5.7 Договору та Комерційною пропозицією залежність оплати за електричну енергію протягом 20 банківських днів від дня отримання рахунку, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що 20 денний (банківських днів) строк оплати отриманого 07.02.2022 рахунку сплив 07.03.2022 включно.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що в листах ТОВ "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ" адресованих КП "Боярка-Водоканал" Боярської міської ради, а саме № 183-04-22 від 15.04.2022, № 396/1-06-22 від 30.06.2022, в яких позивач просив відповідача погасити заборгованість (долучені відповідачем до відзиву), строк виконання зобов`язання згідно Договору № 07-1/223-20 позивачем вказувався як, до 07.03.2022, а тому, визначення у позовній заяві дати - 21.02.2022, позивачем не доведено та необґрунтовано.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що прострочення виконання зобов`язання за січень 2022 року згідно Договору № 07-1/223-20 від 30.12.2020 має місце з 08.03.2022.

У свою чергу, відповідач посилається на неможливість своєчасного виконання відповідного зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, до яких ним віднесено введення воєнного стану в Україні, проведення активних воєнних дій на території України внаслідок повномасштабної військової агресії проти України, та посилається на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчено форс-мажорні обставини.

Разом з тим, твердження відповідача, що форс-мажорні обставини, а саме введення воєнного стану є загальновідомими та нормативно врегульованими, зокрема не потребують необхідності наявності спеціальних сертифікатів про засвідчення таких обставин, спростовуються наступним.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан, який у подальшому відповідними нормативно-правовими актами продовжено до 20.05.2023.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Відповідно до частини першої статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Наразі, листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану, є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Водночас, як вірно вказано судом першої інстанції, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Таким чином, наявність листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору у спірних правовідносин.

Разом з тим, укладений між сторонами Договір передбачає звільнення сторони від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язання, проте такий Договір передбачає і процедуру, дотримання якої необхідне для такого звільнення, а саме повідомлення про форс-мажорні обставини та надання підтверджуючих документів щодо їх настання відповідно до законодавства у 14-денний строк.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, матеріали справи не містять сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість своєчасного виконання зобов`язань відповідача саме за Договором № 07-1/223-20 про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2020.

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з іншими доказами, може їх підтверджувати.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами в розумінні статтей 76-79 Господарського процесуального кодексу України обставин звільнення його від відповідальності у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановою від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" надано учасникам ринку електричної енергії настанови, зокрема, підпунктом 16 пункту 1 визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Відповідна постанова у вказаній частині не визнана недійсною в установленому порядку. При цьому, повноваження НКРЕКП визначені Законом України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", пунктом 1 частини другої статті 17 якого установлено, що Регулятор, яким є НКРЕКП, має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання. Також, в силу приписів частини дев`ятої статті 14 вказаного Закону, рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Як визначено пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії, зберігання енергії; діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності тощо.

При цьому, суд зазначає, що підпункт 16 пункту 1 зазначеної постанови НКРЕКП, який набрав чинності 26.04.2022 (з дня прийняття постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 та визнання такою, що втратила чинність, постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766") розповсюджує свою дію на спірні правовідносини, з огляду на його зміст, а також враховуючи, що вимоги щодо стягнення нарахованої пені заявлені у грудні 2022 року.

Таким чином, у даному випадку стягнення пені є неправомірним, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Водночас, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції без жодних обґрунтувань застосовано положення Постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 у редакції від 26.04.2022, у той час як прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання відбулось з 08.03.2022, колегія суддів зазначає таке.

Постанова НКРЕКП №413 від 26.04.2022, якою доповнено постанову №332 підпунктом 16 пункту 1, набрала чинності з дня її прийняття, проте, згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, отже, норми вказаної постанови, з урахуванням формулювання пункту про розповсюдження його дії на увесь період воєнного стану, поширюють свою дію на спірні правовідносини сторін.

Також, вказаною постановою регулятор надав настанову щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених відповідними договорами, для всіх учасників ринку електричної енергії, чим досягається баланс інтересів всіх учасників ринку у період оголошення воєнного стану для запобігання негативним наслідкам у відповідній сфері.

Посилання позивача на те, що п.16 ч.1 відповідної постанови у відповідній редакції діє лише з моменту набрання чинності постановою НКРЕКП від 26.04.2022 №413, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідний пункт, з огляду на його зміст, розповсюджує свою дію на спірні правовідносини, а також враховуючи, що вимоги щодо стягнення нарахованого штрафу заявлені у вересні 2022 року.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом враховані правові позиції Верховного Суду, які викладені в постановах від 19.09.2022 у справі №912/1941/21, від 25.01.2022 у справі №911/782/21, в яких зазначено, зокрема, що положення постанови НКРЕКП є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин та підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно до статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії".

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне.

Як визначено частиною другою статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до частини першої статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Однак, як визначено частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною, оскільки зобов`язання з повернення грошових коштів є грошовим, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, за невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає також і за відсутності вини, в тому числі, якщо невиконання стало наслідком дії форс-мажорних обставин.

Проте, при здійсненні розрахунку 3% річних позивачем невірно визначено початок виникнення прострочення зобов`язання з оплати вартості поставленої електричної енергії у січня 2022 року.

Як вже було встановлено колегією суддів вище, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 08.03.2022.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що станом на 08.03.2022 зобов`язання на суму 1 080 929,82 грн. не було простроченим, оскільки платіж в сумі 80 929,82 грн. здійснений відповідачем 23.02.2022, а платіжне доручення на суму 1 000 000,00 грн. зареєстроване відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, в Реєстрі бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів 21.02.2022, тобто в межах строку виконання основного зобов`язання.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 затверджено Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, який розроблено з метою забезпечення здійснення контролю органами Державної казначейської служби України при взятті бюджетних зобов`язань розпорядниками і одержувачами коштів державного та місцевих бюджетів, які перебувають на казначейському обслуговуванні, удосконалення механізмів використання бюджетних коштів та управління бюджетними коштами.

Відповідно до пункту 3.1 Порядку, для реєстрації бюджетних зобов`язань та бюджетних фінансових зобов`язань в електронній формі розпорядник бюджетних коштів здійснює формування та подання документів до системи Казначейства в електронному вигляді за переліком та у строки, визначені пунктами 2.2, 2.4 глави 2 цього Порядку, протягом операційного дня в межах операційного часу, визначеного органом Казначейства. Документи, що надійшли після операційного часу, опрацьовуються наступного операційного дня.

Підтвердженням для розпорядника бюджетних коштів успішної передачі його електронних документів до системи Казначейства є відповідне сповіщення системи Казначейства (пункт 3.4 Порядку).

Відповідно до долученого відповідачем Реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 21.02.2022 № 1, вбачається, що Реєстр одержано органом Державної казначейської служби України за допомогою системи дистанційного обслуговування "Клієнт Казначейства - Казначейство" 21.02.2022 15:58:32.

Таким чином, враховуючи, що пункт 5.6 Договору не обмежує споживача здійснювати оплату за цим Договором через банківську систему та в інший, не заборонений чинним законодавством, спосіб, а також своєчасність реєстрації бюджетного фінансового зобов`язання в органах Державної казначейської служби України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема на суму 1 000 000,00 грн.

Тим самим спростовуються заперечення скаржника, що за умовами Договору, відповідач самостійно здійснює оплату вартості спожитої електричної енергії, а Договір не містить положень щодо оплати заборгованості за рахунок коштів з державного/місцевого бюджетів.

Таким чином, перевіривши розрахунок 3% річних позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сума 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача з врахуванням часткових оплат здійснених відповідачем та правильної дати початку прострочення зобов`язань за період з 08.03.2022 по 01.09.2022 становить 13 375,65 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо розрахунку суми інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобов`язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов`язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно із пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць, адже інфляційні втрати за конкретний місяць визначаються з урахуванням індексу інфляції в цьому місяці, тобто величини яка визначається лише за місяць і визначення якої за проміжок часу менше, ніж місяць, не існує.

Необхідно зазначити, що жодним спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 не встановлено, що інфляційні витрати нараховуються за неповний місяць прострочення виконання зобов`язання, а здійснення розрахунку інфляційних втрат судом за період, менший ніж місяць, призводить до перебирання на себе функцій Державного комітету статистики України, що є недопустимим і свідчить про те, що суд "діє не у встановленому законом порядку".

На сьогоднішній день спеціально уповноваженим на обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади у сфері статистики (Держкомстатом України) не розроблено жодної методики розрахунку індексу інфляції, з урахуванням якого обчислюються інфляційні втрати, за період менший місяця, відповідно, такої методики не існує, а її визначення не відноситься до компетенції суду.

Враховуючи те, що визначені позивачем в розрахунку інфляційних втрат суми прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання становили менше місяця (оскільки сплата за зобов`язання здійснювалась відповідачем майже кожного дня), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат.

За таких обставин, судом першої інстанції цілком обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО ТРЕЙД ЕНЕРДЖІ" про стягнення інфляційних втрат у сумі 195 206,00 грн.

Підсумовуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі № 911/2833/22, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро трейд Енерджі" на рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі № 911/2833/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2023 у справі № 911/2833/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро трейд Енерджі".

4. Матеріали справи № 911/2833/22 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк