РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.09.2023Справа № 910/1308/23
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Троянівське»

до Rikolto Trade - F.Z.C.

про стягнення 790298,24 дол США

Представники сторін:

від позивача: Странніков А.В.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.01.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Троянівське» з вимогами до Rikolto Trade - F.Z.C. про стягнення 790298,24 дол США.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 не оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 790298,24 дол США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 відкрито провадження у справі №910/1308/23; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.09.2023; зупинено провадження у справі №910/1308/23 до надходження відповіді на судове доручення Господарського суду міста Києва про вручення судових документів у справі, або надходження повідомлення про неможливість такого виконання.

08.09.2023 та 12.09.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про визнання позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 поновлено провадження у справ №910/1308/23.

У підготовчому засіданні 13.09.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.09.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 27.09.2023 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 27.09.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У судовому засіданні 27.09.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2021 між Приватним акціонерним товариством «Троянівське» (продавець) та Rikolto Trade - F.Z.C. (покупець) укладено Контракт №02/12/21, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити кукурудзу 3-го класу для кормових потреб українського походження врожаю 2021 року насипом (товар).

Відповідно до п. 5.3 Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 загальна сума контракту становить 800000,00 дол США.

Згідно з п. 6.1 Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 період поставки - з 03.01.2022 по 30.10.2022, обидві дати включно.

Датою поставки вважається дата - для залізничного транспорту - дата вказана в залізничній накладні, - для автомобільного транспорту - дата розвантаження товару портовим елеватором (п. 6.2 Контракту №02/12/21 від 02.12.2021).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 не оплатив поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 790298,24 дол США.

Згідно зі ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у преамбулі Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави;

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом.

Як зазначено у ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: 1) визначення застосовуваного права; 2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; 3) підсудність судам України справ з іноземним елементом; 4) виконання судових доручень; 5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право» зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Згідно з п. 10.1 Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.02.2022) правом, що регулює даний контракт, є матеріальне право України. У випадку виникнення спору щодо змісту Контракту або окремих його положень сторони керуються змістом Контракту, який викладено на українській мові.

Відповідно до п. 10.2 Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.02.2022) сторони на підставі п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» дійшли згоди, що будь-які спори, які стосуються цього контракту, розглядаються національними судами України.

Усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі, що стосуються його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності підлягають вирішенню в Господарському суді міста Києва (п. 10.3 Контракту №02/12/21 від 02.12.2021(в редакції Додаткової угоди №1 від 01.02.2022).

Таким чином, до правовідносин між сторонами підлягає застосуванню матеріальне право України, а спір підлягає розгляду в Господарському суді міста Києва.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Контракту №02/12/21 від 02.12.2021, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 790298,24 дол США, що підтверджується актом приймання-передачі товару на суму 538380,00 дол США від 17.01.2022, актом приймання-передачі товару на суму 70536,00 дол США від 07.02.2022, актом приймання-передачі товару на суму 82136,80 дол США від 14.02.2022, актом приймання-передачі товару на суму99245,44 дол США, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток юридичних осіб позивача і відповідача, а також відповідними митними деклараціями.

Вказані обставини були визнані відповідачем у заяві, поданій до суду 08.09.2023 та 12.09.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 7.1 Контракту №02/12/21 від 02.12.2021 оплата здійснюється банківським переказом до 01.12.2022.

Відповідачем не надано суду доказі сплати грошових коштів на користь позивача у розмірі 790298,24 дол США.

При цьому, відповідачем було визнано позов Приватного акціонерного товариства «Троянівське».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 2 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч. 5 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно з ч. 6 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що заява про визнання позову підписана керівником Rikolto Trade - F.Z.C. - Поповою А., не порушує прав та законних інтересів інших осіб та узгоджується з встановленими судом обставинами справи, у зв`язку з чим суд приймає визнання відповідачем позову у даній справі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Rikolto Trade - F.Z.C. за Контрактом №02/12/21 від 02.12.2021 у сумі 790298,24 дол США підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем були визнані, у зв`язку з чим позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Троянівське» про стягнення з Rikolto Trade - F.Z.C. заборгованості у розмірі 790298,24 дол США є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем було визнано поданий позивачем позов, суд дійшов висновку повернути з державного бюджету на користь Приватного акціонерного товариства «Троянівське» судовий збір у розмірі 216759,05 грн, що становить 50% від сплаченого позивачем при поданні позову судового збору.

Інші 50% судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Rikolto Trade - F.Z.C. (SM-Office 11-244 D Emirate of Ajman United Arab Emirates; registration code 21100) на користь Приватного акціонерного товариства «Троянівське» (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 15-В; ідентифікаційний код: 30184563) грошові кошти у розмірі 790298 (сімсот дев`яносто тисяч двісті дев`яносто вісім) дол. США 24 центи та судовий збір у розмірі 216759 (двісті шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн 05 коп.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Троянівське» (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 15-В; ідентифікаційний код: 30184563) судовий збір у розмірі 216759 (двісті шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн 05 коп., сплачений за платіжною інструкцією №0.0..1 від 13.01.2023.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 03.10.2023.

Суддя О.М. Спичак