РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023Справа № 910/9140/23

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і Я"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп"

про стягнення 21 486, 60 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Гарант і Я" (далі - ТДВ "СК "Гарант і Я", позивач) до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп" (далі - ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс груп", відповідач) про стягнення страхового відшкодування в сумі 21 486, 60 грн в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталась 29.06.2022 у місті Львові, застрахований у позивача транспортний засіб був пошкоджений, у зв`язку з чим позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 21 486,60 грн. Посилаючись на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", ТДВ "Гарант і Я" вказує, що йому перейшло право вимоги до відповідача на відшкодовану потерпілому матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача, визнаним винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яку ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс груп" не сплатило, тому у позові просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 21 486,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що позивач не звернувся до ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс груп" із досудовою претензією (заявою) про виплату страхового відшкодування, такі дії позивача можуть свідчити про приховування (завищення) розміру матеріальної шкоди та стягнення з відповідача необґрунтованої суми страхового відшкодування. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті позову та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Установлено, що 11.11.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія «Гарант і Я» (страховик) та ТОВ «Екобудінвест плюс» (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 887-05-21-03-203, предметом якого є майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом BMW X7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідний страховий випадок стався 29.06.2022 року о 14 год. 00 хв. в м. Львові на вул. Левандівська, 30, за участю застрахованого позивачем автомобіля "BMW X7", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Citroen berlingo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

За фактом вказаної ДТП водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було складене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 29.06.2022, за яким водій транспортного засобу "Citroen berlingo", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнав свою вину у ДТП.

Матеріали справи свідчать, що на підставі рахунків ФОП ОСОБА_4 № 000023140 від 26.05.2023, ТОВ «Галавтосвіт» № від 26.05.2023 та страхового акту № 192-23-03-05 від 30.05.2023, позивач сплатив потерпілій особі збиток, заподіяний водієм автомобіля "Citroen berlingo" ОСОБА_3 , в сумі 21 486,60 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 733 від 31.05.2023 та № 732 від 31.05.2023, наявними в матеріалах справи.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" передбачено, що за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Отже, виходячи з наведених норм чинного законодавства, відшкодувати спричинений у ДТП збиток (компенсувати сплачене страхове відшкодування позивачу) має саме винна особа (особа, відповідальна за збиток).

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду.

У даному випадку вина водія ОСОБА_3 підтверджується наявним у справі європротоколом, а відтак, шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "Citroen berlingo", державний номер НОМЕР_2 , повинна відшкодовуватися водієм вказаного автомобіля.

Поряд з цим судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс груп" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-206764131.

Отже відповідач є особою, відповідальною за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (ТДВ "СК "Гарант і Я") як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Так, відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 по справі № 924/675/17, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Зокрема, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах по справі № 910/6094/17 від 02.05.2018, по справі № 910/5001/17 від 12.03.2018, по справі № 910/20199/17 від 01.06.2018, по справі № 910/22886/16 від 01.02.2018, по справі № 910/171/17 від 02.10.2018.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу, приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Суд приймає до уваги, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 автомобіль "BMW X7", реєстраційний номер НОМЕР_1 - 2020 року випуску, отже, відсутні підстави для розрахунку коефіцієнта фізичного зносу.

Крім того зі страхового акту № 192-23-03-05 від 30.05.2023 вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу деталей пошкодженого автомобіля "BMW X7", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у даному випадку застосуванню не підлягає.

Таким чином, суд вважає доведеною позивачем належними засобами доказування вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 21 486,60 грн.

Також суд зважає на положення статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з Полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи № EP-206764131 франшиза складає 00,00 грн., відтак, встановлена судом сума страхового відшкодування в розмірі 21 486,60 грн. не змінилась.

З урахуванням наведеного господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 21 486,60 грн страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивач не дотримався досудового врегулювання спору та не звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, то слід зазначити, що визначений Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування не є досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Отже шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Інший спосіб надає можливість потерпілому звернутись до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Вказане випливає із змісту норми п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Разом з тим положення п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні, стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц).

У даному випадку, оскільки позивач не звертався до страховика (відповідача) із заявою про виплату страхового відшкодування, а за відшкодуванням шкоди звернувся безпосередньо до господарського суду 09.06.2023, тобто, в межах строку, встановленого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд вважає, що позивач правомірно обрав один із альтернативних способів захисту порушеного права в спірних правовідносинах.

Також згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 зі справи № 465/4287/15 та від 19.06.2019 зі справи № 465/4621/16-к, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2020 зі справи № 748/1893/18, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.02.2021 зі справи № 910/6013/20, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 зі справи № 447/1403/19, в Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання спору з приводу виплати страхового відшкодування, а особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТДВ "Страхова компанія "Гарант І Я".

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант І Я" до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення 21 486,60 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44, ідентифікаційний код 24175269) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант І Я" (79022, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 174, ідентифікаційний код 37317151) страхове відшкодування у сумі 21 486 (двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 10 жовтня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.