ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. ЧернівціСправа № 926/2830/23

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Миронюка Сергія Олександровича, за участю секретаря судового засідання Голіней Я.І., розглянувши матеріали справи

за позовом акціонерного товариства Чернівціобленерго, м. Чернівці

до товариства з обмеженою відповідальністю Променергобудсервіс, м. Новодністровськ, Дністровський р-н., Чернівецька обл.

про стягнення заборгованості в сумі 13368,64 грн.

представники сторін:

від позивача Хлапоніна О.Р., довіреність № 629 від 01.02.2023

від відповідача Гінгуляк О.М., ордер серія СЕ №1065705 від 17.07.2023

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Чернівціобленерго звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Променергобудсервіс про стягнення заборгованості в сумі 13368,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості у сумі 13368,64 грн за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за липень 2018 серпень 2018 на підставі договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 справу №926/2830/23 передано на розгляд судді Миронюку С.О.

Ухвалою від 26.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 18.07.2023.

Ухвалою від 18.07.2023 відкладено розгляд справи на 07.08.2023.

26.07.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про поновлення строку для подання відзиву. У відзиві відповідач зазначає, що вимога про стягнення заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії є вимогою про стягнення штрафних санкцій, до яких застосовується позовна давність в один рік. Однак позивач звернувся до суду з позовом у червні 2023, хоча рахунки на оплату заборгованості виставлені відповідачу у липні - серпні 2018. Таким чином, відповідач просить застосувати пропущений строк позовної давності з зверненням до суду та відмовити у задоволені позову.

Ухвалою від 03.08.2023 задоволено заяву представника відповідача від 02.08.2023 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

07.08.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач вказує, що у договорі про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144 за порушення умов виконання вказаного договору передбачено нарахування штрафних санкцій у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат. А оплата вартості перевищення договірної величини споживання електричної енергії в розмірі двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величини згідно договору не є штрафною санкцією. Таким чином, на підставі п. 4.2.2. договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144 та Закону України «Про електроенергетику» позивач вправі вимагати виконання обов`язку щодо сплати заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії, як наслідок, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 07.08.2023 відкладено розгляд справи на 19.09.2023.

15.09.2023 до суду від позивача надійшли доповнення до відповіді на відзив. Позивач зазначає, що у даній справі застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки стягнення заборгованості за перевищення договірної величини споживання електричної енергії не є штрафною санкцією. Враховуючи матеріали справи, строк позовної давності починається з 2018 та закінчується у 2021. Однак, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020, постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020, Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, строк позовної давності на звернення до суду продовжується на період дії карантину або до закінчення воєнного стану, та як наслідок, не пропущений позивачем.

У судовому засіданні 19.09.2023 оголошено перерву до 29.09.2023.

В судовому засіданні 29.09.2023 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, представник відповідача заперечував проти обґрунтованості позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представників сторін щодо суті спору, суд зазначає наступне.

27.06.2008 між ВАТ ЕК «Чернівціобленерго» (правонаступником якого є АТ «Чернівціобленерго») та ТОВ «Променергобудсервіс» укладено договір про постачання електричної енергії № 144, який переукладений 20.12.2010.

Відповідно до п. 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 620 КвТ, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком 7.1, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, Сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п. 2.1. Договору).

Постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору; споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №1 «Порядок розрахунків» та додатку №4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п. 2.2.2., 2.3.4. Договору).

Для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік Споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає Постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток №2 «Обсяги постачання електричної енергії та потужності споживачу та субспоживачу) з визначенням очікуваного споживання електричної енергії та потужності для кожної площадки вимірювання. У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється постачальником на рівні відповідних періодів поточного року. (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.5 договору, звернення споживача щодо коригування протягом поточного розрахункового періоду договірних величин розглядаються відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури.

За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується з споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 тис. кВт/год і більше (п. 4.2.2. договору).

У пункті 9.4 договору сторони встановили строк дії договору до 01.07.2011 та визначили, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про припинення дії договору або перегляд його умов.

Сторонами доказів в підтвердження виявлення однією із сторін про небажання продовжувати договірні правовідносини не подано, а отже договір є продовженим та чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 9.3. спірні питання та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у порядку, встановленому законодавством України.

Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін (п. 9.1. договору).

Згідно з п. 1 додатку № 1 "Порядок розрахунків" до договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144, при розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття «розрахунковий період» та «календарний місяць» вважаються прирівняними. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами шляхом безготівкового перерахування за платіжним дорученням через власний рахунок в установі банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії або шляхом внесення грошових коштів в касу постачальника. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електроенергії або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника.

Пунктом 2 додатку № 1 "Порядок розрахунків" до договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144 сторони визначили, що споживач на протязі 5 операційних днів з дня отримання рахунку здійснює попередню оплату в обсязі 100% величини вартості заявленого обсягу на наступний розрахунковий період.

Фактично спожита відповідачем електрична енергія у липні 2018 року склала 121608 кВт/год, у серпні 2018 склала 115511 кВт/год, що підтверджується звітами про використану електроенергію у липні 2018 серпні 2018 та обіговою відомістю по споживачу за період з липня 2018 по серпень 2018.

Сторони не спростовують, що за обсяг фактично спожитої електроенергії відповідач здійснив оплату у повному обсязі.

18.07.2018 АТ «Чернівціобленерго» виставлено рахунок на оплату № 24815 за перевищення договірних величин споживання електричної енергії протягом липня 2018 на 6608 кВт/год. Згідно вказаного рахунку сума до оплати становила 12381,74 грн.

20.08.2018 АТ «Чернівціобленерго» виставлено рахунок на оплату № 29193 за перевищення договірних величин споживання електричної енергії протягом серпня 2018 року на 511 кВт/год. Згідно вказаного рахунку сума до оплати становила 986,90 грн.

Так, згідно виставлених рахунків, загальна сума до оплати за перевищення договірних величин згідно договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144 становила 13368,64 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно із вимогами ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу норм ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", яка була чинною на момент укладення договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144, було передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини електроенергії.

У липні 2018 серпні 2018 правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище було визначено у Законі України "Про ринок електричної енергії", який набрав чинності з 11.06.2017.

Відповідно до пункту 23 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Отже, обов`язок сплати споживачами енергопостачальникам двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини, у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину, було передбачено частиною 6 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", що втратив чинність з 11.06.2017.

Таким чином, з 11.06.2017 чинне законодавство не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не визначає її розміру.

Факт перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії мав місце у липні 2018 серпні 2018, тобто після вищевказаних змін у законодавстві.

Умови укладеного між сторонами договору постачання електричної енергії, які врегульовують відповідальність споживача за перевищення обсягу фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, містять безпосереднє відсилання на приписи ст. 26 Закону України "Про електроенергетику"

Суд зазначає, що положення пункту 22 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачають продовження дії прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику" нормативно-правових актів, яким є Правила і Порядок постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 №441 (надалі Порядок).

Згідно з пунктом 13 Порядку, споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п`ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Взаємовідносини, які виникають у процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричної енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (надалі Правила).

Правила на момент виникнення спірних правовідносин були чинними, проте, Правилами передбачено можливість нарахування підвищеної згідно з законом вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, але не встановлено розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Відповідно до пункту 1.6. Правил (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 6.17 Правил передбачено, що у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він (споживач) за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Відповідно до підпункту 7 пункту 8.1 Правил, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право, зокрема, на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами Договору, а саме, пунктом 4.2.2. передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 тис. кВт/год і більше.

Матеріалами справи підтверджуються факти перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії на 6608 квт/год. у липні 2018 та 511 квт/год. в серпні 2018, які мали місце вже після набрання чинності вищевказаними змінами у законодавстві.

Позивач не спростовує, що за обсяг фактично спожитої електроенергії відповідач сплатив у повному обсязі, а тому вимоги закону та Договору щодо оплати спожитої електричної енергії відповідачем виконані.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп99 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)", за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

При виконанні договору сторони повинні узгоджувати свою поведінку з урахуванням положень саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/252/18 та постанові Верховного Суду від 24.06.2019 у справі № 917/1503/18.

Однак, чинне з 11.06.2017 законодавство не встановлює розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а пункт Договору, на який позивач посилається як на підставу нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є відсильним на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику", яка станом на липень 2018 серпень 2018 не була чинною.

За таких обставин, починаючи з 11.06.2017 сторони повинні при виконанні договору враховувати положення саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановляє її розміру.

Суд відхиляє доводи позивача щодо того, що відповідальність за понаддоговірне споживання електроенергії передбачена умовами договору, який є обов`язковим до виконання, оскільки п. 4.2.2 договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144 не відповідає чинному законодавству.

Як визначено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (правова позиція Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

Отже, на підставі викладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 13368,64 грн за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за липень 2018 серпень 2018 на підставі договору про постачання електричної енергії від 20.12.2010 № 144 не підлягають задоволенню.

Щодо заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає про наступне.

Так, згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Порядок визначення початку перебігу позовної давності врегульовано статтею 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Водночас, за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.09.2023 у справі № 908/3383/21, від 14.09.2023 у справі №905/2030/19, від 07.04.2021 у справі № 911/2669/19, від 22.06.2021 у справі № 904/3405/19.

Беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 73-75, 77, 79, 86, 129, 130, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2023.

Суддя С.О.Миронюк