ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"27" вересня 2023 р. Справа № 924/579/23

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Тлусті У.О., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Сінькова Володимира Михайловича, м. Волочиськ Хмельницької області

про стягнення 241 181,81грн, з яких: 193 798,23грн - додаткова винагорода лізингодавця відповідно до п.5.7. договору, 31 289,89грн - пеня, 2 533,82грн - 3% річних, 13 559,87грн - інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: Лобач І.А. - в.о. директора згідно виписки з ЄДРЮОФОПГФ (в режимі відеоконференції (поза межами суду));

від відповідача: не з`явились

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

30.05.2023 до господарського суду області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА", м. Київ до Фізичної особи-підприємця Сінькова Володимира Михайловича, м. Волочиськ Хмельницької області про стягнення 241 181,81грн, з яких: 193 798,23грн - додаткова винагорода лізингодавця відповідно до п.5.7. договору, 31 289,89грн - пеня, 2 533,82грн - 3% річних, 13 559,87грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням умов договору фінансового лізингу №28/11Л від 26.11.2019.

Ухвалою господарського суду від 05.06.2023 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/579/23 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

11.07.2023 суд ухвалив розгляд справи №924/579/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, призначити підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.08.2023 судом закрито підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА", м. Київ позовні вимоги підтримує. Посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу №28/11Л від 26.11.2019.

Відповідач - Фізична особа-підприємець Сіньков Володимир Михайлович, м. Волочиськ Хмельницької області проти позовних вимог заперечує. Посилається на те, що договір фінансового лізингу №28/11Л від 26.11.2019 укладений між юридичною особою - ТОВ "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА" та фізичною особою - Сіньковим Володимиром Михайловичем містить елементи договору найму транспортного засобу, а отже в силу положень ч.2 ст.799 ЦК України, він підлягав нотаріальному посвідченню. Проте, в порушення зазначених вимог закону цей договір не був посвідчений нотаріально, в зв`язку з чим вказаний договір є нікчемним. Зазначає на безпідставності заявлених позовних вимог. Просить у позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

26.11.2019 між ТОВ "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА" (далі - лізингодавець) та ФОП Сіньковим В.М. (далі - лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №28/11Л (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого лізингодавець передає лізингоодержувачу на умовах лізингу у строкове платне володіння та користування з правом викупу майно, найменування, кількісні та якісні характеристики якого визначені у Додатку №1 „Специфікація" до даного договору (далі - предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу у володіння та користування на строк, зазначений в п. 3.2 договору та здійснювати лізингові платежі на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що договірна вартість предмета лізингу складає 2 273 478 (два мільйони двісті сімдесят три тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 00 коп. з ПДВ.

Згідно з п.4.1 договору передача предмета лізингу здійснюється протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня виконання лізингоодержувачем п.5.2 цього договору за умови укладення сторонами додаткової (-вих) угоди про зміну ціни предмету лізингy, розміру лізингових платежів і відповідних змін у гГрафік лізингових платежів, Специфікації згідно з п.5.10 договору. B іншому випадку лізингодавець, письмово інформує лізингоодepжувача та має пpаво пepeнecти датy передачі пpeдмeтy лізингy в користування лізингоодержувачу до усунення таких перешкод або лізингодавець має право відмовитиcя від виконання своїх зобов`язань за цим договоpом повністю або частково.

Відповідно до п.5.1 договору до лізингового платежу за цим договором згідно Додатку №3 "Графіку лізингових платежів" входить: договірна вартість предмета лізингу - 2 273 478 грн. 02 коп., винагорода лізингодавця - 262 870,90грн; інші витрати лізингодавця - 170 510,85грн.

Пунктом 5.2 договору визначено, що лізингоодержувач y строк по 29 листопада 2019 року сплачує в безготівковій формі на рахунок лізингодавця аванcовий платіж, визначений у Додатку №3 "Гpафік лізингових платежів", що є невід`ємною частиною даного договору.

Лізингові платежі вносяться лізингоодержувачем в безготівковій формі у розмірі та в строки, вказані у Додатку №3 до Договору (п.5.3 договору).

Датою оплати лізингових платежів є дата зарахування даних платежів на рахунок лізингодавця (п.5.4 договору).

Відповідно до п.5.7 Договору у разі прострочення сплати лізингоодержувачем лізингових платежів більше ніж на п`ять-календарних днів, сума винагороди лізингодавця за Договором підлягає сплаті у подвійному розмірі, виходячи з розміру винагороди лізингодавця в періоді в якому допущено таке-прострочення.

Лізингоодержувач зобов`язався своєчасно вносити лізингові платежі згідно Додатку №3 до даного договору (п.7.2.8 договору).

Пунктом 8.4 Договору сторони погодили, що нарахування пені за даним договором не обмежується шестимісячним строком її нарахування. У разі прострочення сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, а також усіх інших платежів, які належать до сплати лізингоодержувачем згідно даного, договору та чинного законодавства, лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної заборгованості по лізингових платежах та/або інших платежах за кожний день прострочки за весь період часу протягом якого не виконано зобов`язання зі сплати по день фактичної оплати.

Відповідно до Специфікації, яка є Додатком № 1 до договору, предметом лізингу за договором є автомобіль МАЗ 6516E8-520-000 вартістю 2 273 478 грн.

Додатком №3 до договору сторонами погоджено графік лізингових платежів.

За Актом приймання-передачі предмета лізингу від 29.11.2019 відповідач отримав від ТОВ "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА" автомобіль МАЗ 6516E8-520-000, заводський номер НОМЕР_1 , що свідчить про прийняття лізингоодержувачем предмета лізингу, у тимчасове володіння і користування та є підставою для вимоги лізингодавцем сплати лізингових платежів згідно Додаткy №3 до Договору (п.4.5 договору).

Протягом дії Договору відповідач порушував зобов`язання щодо сплати лізингових платежів в терміни, які встановлені графіком лізингових платежів (додаток №3 до договору).

11.04.2023 позивачем засобами поштового зв`язку надіслано на адресу відповідача претензію вих. №1-1 від 13.02.2023 з вимогою сплатити нараховану додаткову винагороду згідно з п.5.7 Договору в розмірі 193 798,23 грн. (дата отримання претензії відповідачем 19.04.2023).

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст.173 ГК України Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.11.2019 між сторонами - ТОВ "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА" та ФОП Сіньковим В.М., укладено договір фінансового лізингу №28/11Л, відповідно до пункту 1.1 якого позивач передає відповідачу на умовах лізингу у строкове платне володіння та користування з правом викупу майно, найменування, кількісні та якісні характеристики якого визначені у Додатку №1 "Специфікація" до договору, а відповідач зобов`язався прийняти предмет лізингу у володіння та користування на строк, зазначений в п.3.2 договору та здійснювати лізингові платежі на умовах договору.

Відповідно до Специфікації, яка є Додатком № 1 до договору, предметом лізингу є автомобіль МАЗ 6516E8-520-000 вартістю 2 273 478 грн.

За Актом приймання-передачі предмета лізингу від 29.11.2019 відповідач отримав від ТОВ "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА" автомобіль МАЗ 6516E8-520-000, заводський номер НОМЕР_1 , що свідчить про прийняття відповідачем предмета лізингу, у тимчасове володіння і користування та є підставою для вимоги позивача щодо сплати лізингових платежів згідно Додаткy №3 до договору (п.4.5 договору).

Згідно чинної на час укладення договору редакції ст.1 Закону України "Про лізинг" з договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 16 даного Закону передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до п.5.3 Договору фінансового лізингу №28/11Л від 26.11.2019 лізингові платежі вносяться відповідачем в безготівковій формі у розмірі та в строки, вказані у Додатку №3 до договору.

Датою оплати лізингових платежів є дата зарахування даних платежів на рахунок позивача (п.5.4 договору).

Відповідач зобов`язався своєчасно вносити лізингові платежі згідно Додатку №3 до даного договору (п.7.2.8 договору).

Відповідачем порушувались зобов`язання щодо сплати лізингових платежів в терміни, які встановлені графіком лізингових платежів (додаток №3 до договору).

Відповідно до п.5.7 Договору у разі прострочення сплати відповідачем лізингових платежів більше ніж на п`ять-календарних днів, сума винагороди позивача за договором підлягає сплаті у подвійному розмірі, виходячи з розміру винагороди позивача в періоді в якому допущено таке прострочення.

Враховуючи викладене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА", м.Київ до Фізичної особи-підприємця Сінькова Володимира Михайловича, м. Волочиськ Хмельницької області про стягнення 193 798,23грн - додаткова винагорода лізингодавця відповідно до п.5.7. договору є обґрунтованими.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 31 289,89грн - пені, 2 533,82грн - 3% річних, 13 559,87грн - інфляційних втрат.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.4 договору сторони погодили, що нарахування пені за даним договором не обмежується шестимісячним строком її нарахування. У разі прострочення сплати відповідачем лізингових платежів, а також усіх інших платежів, які належать до сплати відповідачем згідно договору та чинного законодавства, позивач має право стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від непогашеної заборгованості по лізингових платежах та/або інших платежах за кожний день прострочки за весь період часу протягом якого не виконано зобов`язання зі сплати по день фактичної оплати.

Здійснивши перерахунок пені (за допомогою системи „Законодавство") за визначені самим позивачем періоди виникнення заборгованості відповідно до умов договору та графіку лізингових платежів, судом встановлено, що заявлена ним сума до стягнення в розмірі 31 289,89грн є арифметично вірною та обґрунтованою.

Між тим, судом враховується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст.3, частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013р. №7-рп/2013).

Приписами ст.233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 3 липня 2019 року у справі №917/791/18, від 29 вересня 2020 року в справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24 грудня 2020 року в справі №914/1888/19, від 26 січня 2021 року в справі №916/880/20, від 26 січня 2021 року в справі №916/880/20.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року в справі №902/538/18.

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки, на що Верховний Суд неодноразово вказував.

Конституційний Суд України в рішенні від 11 липня 2014 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року по справі №922/266/20.

Суд зауважує, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності сторін, сплату боргу відповідачем, періоди прострочення, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 3 128,99грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Під час перерахунку заявлених позивачем до стягнення 3% річних за визначені ним періоди, здійснивши їх обрахування (за допомогою системи „Законодавство") судом встановлено, що заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 2 533,82грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно нарахувань втрат від інфляції, судом враховано таке.

Індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Така ж, правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2019р. по справі №924/312/18.

Судом враховано, правову позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок (за допомогою програми „Законодавство") вважає, що заявлені інфляційні втрати правомірно нараховані у розмірі визначеному позивачем, тобто у розмірі 13 559,87грн - за вказані ним у наявному в матеріалах справи розрахунку періоди.

За змістом ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Дослідивши обставини справи, доводи відповідача щодо відмови в позові судом не приймаються до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Судом враховується, що оскільки відносини між сторонами є господарськими та сторони у справі є суб`єктами господарювання, відсутні підстави вважати нікчемним укладений між сторонами договір фінансового лізингу №28/11Л від 26.11.2019.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині, а саме на суму 193 798,23грн - додаткової винагороди лізингодавця відповідно до п.5.7. договору, 3 128,99грн - пені, 2 533,82грн - 3% річних, 13 559,87грн - інфляційних втрат. В решті вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача. При цьому в частині стягненої пені у визначеному судом розмірі судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування її зменшення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сінькова Володимира Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМАГРОЛІЗИНГ-УКРАЇНА" (вул. Олександра Пироговського, буд. 19, корпус 4, м. Київ, 03110; ) 193 798,23грн (сто дев`яносто три тисячі сімсот дев`яносто вісім гривень 23 коп.) додаткової винагороди лізингодавця відповідно до п.5.7. договору, 3 128,99грн (три тисячі сто двадцять вісім гривень 99 коп.) пені, 2 533,82грн (дві тисячі п`ятсот тридцять три гривні 82 коп.) 3% річних, 13 559,87грн (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 87 коп.) інфляційних втрат, 3 617,73грн (три тисячі шістсот сімнадцять гривень 73 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.10.2023.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Олександра Пироговського, буд. 19, корпус 4, м. Київ, 03110) надісл. реком.

3 - відповідачу - ФОП Сінькову В.М. ( АДРЕСА_1 ) надісл. реком. та надісл. на ел. пошту та на ел.пошту представника