РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2023Справа № 910/13798/22 (910/9036/23)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА ПРОЕКТ" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Слостіна Андрія Генадійовича

до ОСОБА_1

за участю третьої особи ОСОБА_2

про визнання правочину недійсним та спростування майнових дій боржника в межах справи № 910/13798/22

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача Слостін А.Г. ,

від відповідача Писаренко О.О.,

від третьої особи Котов С.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні судді Паська М.В. перебуває справа № 910/13798/22 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА ПРОЕКТ".

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в межах справи № 910/13798/22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 відкрито провадження у справі № 910/13798/22 (910/9036/23) та призначено підготовче засідання на 11.07.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2023 відкладено підготовче засідання на 10.08.2023.

07.08.2023 від третьої особи надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 відкладено підготовче засідання на 07.09.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 03.10.2023.

В поданій позовній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА ПРОЕКТ" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Слостіна Андрія Геннадійовича просить суд:

- визнати недійсним Договір дарування корпоративних прав від 28.05.2021 року, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЛП ВЕСТ КИЇВ" (з 29.06.2021 року змінено назву на "ЧАЙКА ПРОЕКТ") (Код ) та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) щодо передачі у власність ОСОБА_1 частки у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДІНГ" , що складає 75% від загального розміру статутного капіталу, що у грошовому еквіваленті складає 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень;

- скасувати державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань змін до відомостей про юридичну особу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДІНГ" , яка була проведена 31.05.2021 10:37:53, за номером 026006743 приватним нотаріусом Загвоздіна А.М.;

- витребувати з володіння у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) частку у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДІНГ" , що складає 100% (сто відсотків) еквівалент залишився на рівні еквіваленту 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень від загального розміру статутного капіталу на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЧАЙКА ПРОЕКТ" (Код , 01601, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 2);

- залучити ОСОБА_2 у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА ПРОЕКТ" в особі ліквідатор - арбітражного керуючого Слостіна Андрія Геннадійовича судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 (надалі - відповідач) за Рішенням учасника № 01/05/21 28.05.2021 (а.с.102) ТОВ "МЛП ВЕСТ КИЇВ" , з 29.06.2021 змінено назву на "ЧАЙКА ПРОЕКТ" (надалі - позивач), вирішив відчужити шляхом дарування належної позивачу частки статутного капіталу ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" що складає 75%, в еквіваленті - 82500,00 гривень.

28.05.2021 між позивачем, як дарувальником, в особі директора - ОСОБА_5 та відповідачем, як обдарованим, укладено Договір дарування корпоративний прав (а.с.100) (надалі - договір дарування).

Відповідно до п. 1.1. договору дарування позивач як дарувальник передає у власність обдарованого, а обдарований приймає частку в статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" , що становить 75 % від загального розміру статутного капіталу, а в еквівалент складає 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. Вказаний договір є безоплатним.

Пунктом 1.1.2. договору дарування встановлено, що під правами на частку в статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" в цьому договорі маються на увазі права позивача як дарувальника, що включають правомочності на участь його в управлінні ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" , отримання належної частки її прибутку (дивідендів) та активів у разі ліквідації ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та Статутом.

Пунктами 2.1. договору дарування, розмір частки позивача як дарувальника в статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" що відчужується за цим договором складає 75% від загального розміру статутного капіталу, а в еквіваленті складає 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

За змістом пункту 3.1. договору дарування, переходом права власності на частку в статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" до обдарованого вважається момент підписання сторонами цього договору що є підставою для державної реєстрації змін відомостей про засновників (учасників) ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" , у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктами 4.1. договору дарування, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

В подальшому, 28.05.2021 між позивачем як дарувальником та відповідачем як обдарованим укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіна А.М. Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" (а.с.101) (надалі - акт).

Пунктом 1 акту, відповідно до Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", згідно договору дарування, позивач як дарувальник передав, а відповідач як обдарований прийняв частку статутного капіталу ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" що становить 75% від загального розміру статутного капіталу, а в еквіваленті складає 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

За пунктом 2 акту, сторони не мають один до одного матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у акті частки у статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" .

Пунктом 3 акту передбачено що акт складено у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному примірнику для кожної із сторін та один примірник для проведення державної реєстрації змін до відомостей які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За змістом пункту 4 акту, акт є невід`ємною частиною договору дарування.

В подальшому відповідачем в результаті укладання договору дарування та акту 28 травня 2021 року було подано Заяву щодо державної реєстрації юридичної особи (форма 2) (крім громадських формувань та органів влади) (а.с.97-99) та згідно Витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.21-29) підтверджено проведення 31.05.2021 о 10:37:53 приватним нотаріусом Загвоздіна А.М. державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу за №026006743.

Після державної реєстрації змін 31.05.2021 в результаті укладання договору дарування та акту структура прав власності на корпоративні права у статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" (а.с.32) передбачала 75% у відповідача та 25% у ОСОБА_2 (надалі - третя особа, кредитор).

01.06.2021 відповідач, як єдиний учасник позивача вибув зі складу учасників позивача, в результаті права учасника і директора позивача набув ОСОБА_6 , який за інформацією з загальнодоступних та офіційних джерел є директором та власником ряду компаній, з різними видами діяльності з різних галузей господарства та промисловості.

01.12.2021 третьою особою у володінні якої перебувало 25% прав власності на корпоративні права у статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" було подано нотаріально засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троханенко І.І. Заяву про прийняття рішення про вихід зі складу учасників ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" (а.с.39) та згідно Витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.21-29) підтверджено проведення 30.12.2021 о 13:23:17 реєстратором Петрівської сільської ради Григор`єва Г.Л. державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу за №026006743.

Після державної реєстрації змін 30.12.2021 в результаті виходу третьої особи зі складу учасників ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" структура прав власності на корпоративні права у статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" (а.с.34) передбачала 100% у відповідача з грошовим еквівалентом 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

Відтак укладання відповідачем договору дарування на безоплатній основі відбулось під час існуючих та не виконаних зобов`язань позивача (Банкрута) перед третьою особою, у підозрілий період, та відповідач вибув з числа учасників позивача (Банкрута) після того, як фактично отримав актив Банкрута на безоплатній основі, тим самим заволодів майном за рахунок якого можливий розрахунок з кредиторам, що є підставою для визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації та витребування з володіння відповідача на користь позивача частки у статутному капіталі ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" яка за рахунок виходу іншого учасника (зменшення статутного капіталу) перетворена на 100% та становить грошовий еквівалент в розмірі 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

Відповідач не скористався правом на подання до суду відзиву на позовну заяву та подав лише у судове засідання документ під назвою викладання позиції по справі у дебатах, форма якого не передбачена ГПК України.

Третя особа подала до суду письмові пояснення в яких підтримала заяву представника позивача ліквідатора арбітражного керуючого Слостіна Андрія Геннадійовича, просила її задовольнити у повному обсязі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою господарського суду міста Києва від 21.03.2023 по справі № 910/13798/22 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЧАЙКА ПРОЕКТ" (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, буд.2; код 35706449) визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Слостіна Андрія Геннадійовича (свідоцтво № 2042 від 10.11.2021).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. Ліквідатор вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що, правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України).

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідку вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

У даному випадку важливим є врахування, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

З конструкції ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 02.11.2022 у справі №925/367/20 (925/107/21) акцентував, що при укладенні договору сторони мають переслідувати легітимну мету, будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети її здійснення, та оскільки договір поруки є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети (за виключенням випадку, коли поручитель бере плату за свої послуги з боржника відповідно до ст. 555 ЦК України), то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясовувати дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви легітимними, а за загальним правилом, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраундаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі № 405/1820/17 від 24.07.2019, № 910/8357/18 від 28.11.2019).

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18.

Відповідач уклавши договір дарування на безоплатній основі отримав корпоративні права, які належали позивачу (Банкруту), чим позбавило останнього активу, за рахунок якого можливий розрахунок з кредиторами.

Частиною 4 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом підпункту "е" пункту 3 частини 5 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю подається, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

Отже, у разі визнання недійсним договору дарування відповідач повинен повернути на користь позивача корпоративні права, а саме частку статутного капіталу ТОВ "АГРОХОЛДІНГ" , та відповідно має бути скасований відповідний запис про таку державну реєстрацію.

Крім того, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, які викладені в постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), а саме:

"87.Правочин - це дія, яка вчиняється для досягнення дозволеної законом мети (набуття майна тощо), яка характеризується такими ознаками: це завжди вольовий акт, тобто дії свідомі; це правомірні дії, тобто вчиняються відповідно до закону; спеціальна спрямованість на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочину завжди присутня правова мета.

88.Фраудаторними правочинами в юридичній науці та в останні роки в українській судовій практиці називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.

89.Цей термін походить від англ. "fraud" - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.

99.Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до введення в дію КУзПБ), ст. 42 КУзПБ), при неплатоспроможності банків (ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження").

100. Велика Палата Верховного Суду кваліфікує правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам, як фраудаторні правочини, зробивши такий правовий висновок:

"Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)" (постанова ВП ВС від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц).

101.Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

102.Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище справі вказує, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

110.Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом).

111.Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

113.Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

114.Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі;

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

116. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

118.Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 04.08.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі №904/4262/17, від 22.04.2021 у справі №908/794/19 (905/1646/17)).

120.У сучасному українському законодавстві, як і в іноземних правопорядках, оспорювання так званих підозрілих угод божника є одним з найважливіших юридичних інструментів консолідації та збільшення конкурсної маси шляхом повернення до неї майна боржника, переданого іншим особам.

124. Підсумовуючи наведене, слід дійти висновків про те, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України.

125. У такому разі звернення в межах справи про банкрутство з позовом про визнання недійсними правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредиторів та боржника.".

Суд бере до уваги те, що дії ліквідатора позивача по визнання правочину укладеного боржником недійсним спрямовані на усунення негативних наслідків дій колишнього учасника позивача, що направлені на зменшення розміру активів боржника (ліквідаційної маси) та уникнення розрахунків із кредиторами по заборгованості, яка вже існувала на момент укладення оскаржуваного правочину.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржуваний правочин не відповідає критеріям розумності, добросовісності, справедливості, мав на меті зменшення розміру активів боржника, з метою уникнення стягнення на ці активи кредиторами в рахунок погашення боргів.

Аналогічна позиція була висловлена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, зокрема, Верховним судом було визначено, що будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна, вчинений у підозрілий період, є сумнівним і може бути визнаний недійсним на підставі спеціальної норми закону.

Пункт 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", передбачено умови здійснення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі: судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Стосовно позовної вимоги про скасування державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань змін до відомостей про юридичну особу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДІНГ" , то суд в результаті задоволення основної вимоги про визнання недійсним договору дарування вважає, що задоволенню підлягає і похідна вимога щодо скасування державної реєстрації, яка була проведена 31.05.2021 10:37:53, за номером 026006743 приватним нотаріусом Загвоздіна А.М.;

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати недійсним Договір дарування корпоративних прав від 28.05.2021 року, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЛП ВЕСТ КИЇВ" (з 29.06.2021 року змінено назву на "ЧАЙКА ПРОЕКТ") () та ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 ) щодо передачі у власність ОСОБА_1 частки у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДА ЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДІНГ" , що складає 75% від загального розміру статутного капіталу, що у грошовому еквіваленті складає 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень.

3. Скасувати державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань змін до відомостей про юридичну особу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДА ЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДІНГ" , яка була проведена 31.05.2021 10:37:53, за номером 026006743 приватним нотаріусом Загвоздіна А.М.;

4.Витребувати з володіння у ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) частку у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДА ЛЬНІСТЮ "АГРОХОЛДІНГ" , що складає 100% (сто відсотків) еквівалент залишився на рівні еквіваленту 82500 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот) гривень від загального розміру статутного капіталу на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЧАЙКА ПРОЕКТ" (Код , 01601, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 2).

5.Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МЛП ВЕСТ КИЇВ" (з 29.06.2021 року змінено назву на "ЧАЙКА ПРОЕКТ") () в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Слостіна Андрія Геннадійовича судовий збір у розмірі 5.368,00 грн.

6.Видати накази відповідно до ст. 327 ГПК України.

7.Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст рішення складено 10.10.2023.