ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"21" вересня 2023 р. Справа № 916/2170/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
про стягнення 633396,76 грн.
За участю представників сторін:
від позивача - адвокат Піун С.П., довіреність №14-107 від 26.12.2022;
від відповідача - адвокат Михайленко М.М., ордер ВН № 1253833.
Обставини справи.
Ухвалою суду від 26.05.2023 прийнято позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтотогаз України" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2170/23. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 27.06.2023 о 16:30 год.
23 червня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд поновити йому процесуальний строк на подачу відзиву на позовну заяву та долучити відзив з додатками до матеріалів справи, задовольнити позовні вимоги позивача в частині основного боргу у розмірі 401000,92 грн, застосувати до позовних вимог в частині стягнення пені позовну давність та у зв`язку з цим у задоволенні позову в цій частині вимог відмовити, зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат до 1 гривні. В обґрунтування вказаного відзиву відповідач зазначає, що ОК „ЖБК „Асоль-Сервіс згідно статуту є неприбутковою обслуговуючою організацією (п.1.1. Статуту). Предметом діяльності кооперативу є зокрема комплексне обслуговування об`єктів, утримання житлових будинків інших об`єктів нерухомого майна і придомових територій об`єктів кооперативу, забезпечення сприяння членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю кооперативу, надання послуг по водопостачанню і водовідведенню кооперативу, надання послуг по електропостачанню членам кооперативу тощо. ОК „ЖБК „Асоль-Сервіс є колективним споживачем та отримує газ виключно для потреб мешканців будинку 11/1 по вулиці Маршала Говорова в місті Одеса.
Відповідач вказує, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року „Про введення воєнного стану та ЗУ „Про затвердження Указу Президента України „Про введення воєнного стану у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації проти України, запроваджено воєнний стан. Більша частина мешканців будинку № 11/1 по вулиці Маршала Говорова в місті Одеса виїхала не оплативши борги за комунальні послуги. В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 „Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нараховувати та стягувати неустойку (штрафи, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припиняти/зупиняти надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі. Разом з тим, не зважаючи на воєнний стан ОК «ЖБК Асоль-Сервіс» веде претензійно-позовну роботу зі стягнення заборгованості з власників квартир, всі отримані кошти будуть перераховані на розрахунковий рахунок позивача.
Відповідач вказує, що надані позивачем розрахунки, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Таким чином, строк стягнення пені сплив в листопаді 2022 року.
Вказаний відзив відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
23 червня 2023 року до суду від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс" надійшло клопотання про долучення доказів направлення відзиву.
Вказане клопотання суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
27 червня 2023 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач жодним чином не спростовує обставин та правової позиції позивача, відзив на позовну заяву не містить належних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, а також мотивів їх визнання або відхилення.
Позивач вважає, що засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України „Про торгово-промислові палати в Україні (надалі Закон) та деталізовано в розділі 6 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Тобто, сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися.
Таким чином, позивач вважає, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не відповідає вимогам до оформлення сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, оскільки в порушення п. 6.11.6 та 6.11.7. Регламенту його не підписано першим віце-президентом ТПП або віце-президентом ТПП, а також відсутня печатка ТПП на підписах вказаних осіб.
Таким чином, контекстний зміст ст. 141 Закону, а також вимоги Регламенту, дають підстави дійти висновку, що сертифікат, про який йдеться у зазначеному Законі, є індивідуальним актом, який стосується конкретних учасників договірних відносин, конкретного договору та конкретних договірних зобов`язань. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а не шляхом розміщення на веб-сайті ТПП загального офіційного листа від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1; такий лист ТПП не передбачений ані статтями 14 та 141 Закону, ані положеннями Регламенту, та не містить посилання на зобов`язання, неможливість виконання якого спричинено настанням таких форс-мажорних обставин. Лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин, у зв`язку з чим не може вважатися сертифікатом відповідно до вимог Закону та Регламенту.
Також позивач звертає увагу, що договірні взаємовідносини між сторонами розпочалися до початку військової агресії Російської Федерації проти України, спірний період поставки природного газу 2020-2021, за який відповідач має розрахуватися з позивачем в строку до 25 травня 2021 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та відповідно до початку воєнних (бойових) дій та настання форс-мажорних обставин.
Позивач вважає, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку неможливості виконання відповідачем зобов`язань за Договором із фактом військової агресії. Посилання відповідача на лист ТПП не є безумовним доказом наявності обставин непереборної сили за цих конкретних обставин та має оцінюватись судом в сукупності з усіма іншими доказами. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.10.2022 у справі № 904/3910/21.
Щодо застосування строку позовної давності, позивач акцентує увагу суду на тому, що у п. 9.3 договору встановлено наступні умови: строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років. Тобто, при укладенні договору № 20/21-3036-ТЕ-23 від 21.09.2020, сторони в добровільному порядку погодили збільшену позовну давність.
Вказану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 27.06.2023 суд оголосив перерву до 09:30 год. 25.07.2023. Продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/2170/23 на 30 днів.
06 липня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в частині основного боргу у розмірі 401000,92 грн, відмовити позивачу в частині стягнення пені з 17 березня 2020 року, відмовити позивачу в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних з 24.05.2022, зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат до 1 гривні, відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/2170/23 на один рік. В обґрунтування вказаних заперечень відповідач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла до початку військової агресії з боку Росії, але повномасштабному вторгненню передувала пандемія. Відповідач веде активну претензійно-позовну роботу з власниками приміщень, але може отримати лише основну заборгованість без урахування пені, 3% річних та індексу інфляції.
Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» було введено карантин, ряд закладів були закриті, люди звільнялись з роботи та/або переводились на часткову оплату. Тривалий локдаун потягнув спадок доходів громадян та як слідство зменшилась спроможність мешканців сплачувати комунальні та житлові послуги. Тобто фінансові негаразди розпочались ще на початку 2020 року.
17 березня 2020 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО- 19), де зазначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОУГО-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 „Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нараховувати та стягувати неустойку (штрафи, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припиняти/зупиняти надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі.
Заборгованість перед позивачем виникла не з вини відповідача, не має прямого умислу. Причиною несплати заборгованості за природний газ стало неналежне виконання мешканцями будинку своїх зобов`язань щодо сплати житлово-комунальних послуг. Баланс ОК „ЖБК Асоль-Сервіс має негативний показник, і з року в рік борг кооперативу лише збільшується, виконати рішення суду добровільно у відповідача не має можливості тому буде відкрито виконавче провадження, в подальшому блокування рахунків та взагалі зупинення діяльності відповідача в частині надання житлово-комунальних послуг. З урахуванням вищевикладеного відповідач просить відстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі 916/2170/23 на один рік.
Вказані заперечення відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
10 липня 2023 року до суду від позивача у справі надійшли заперечення на заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду. В обґрунтування вказаних заперечень позивач зазначає, що заява про відстрочення виконання рішення суду є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Позивач вважає, що відповідачем не надано обґрунтованого висновку про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. Відповідачем не надано жодних доказів тяжкого фінансового становища (бухгалтерських довідок, виписки по рахунках, тощо).
Вказані заперечення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 25.07.2023 закрито підготовче провадження у справі № 916/2170/23, постановлено здійснити розгляд справи № 916/2170/23 по суті впродовж розумного строку, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2023 о 10:00 год.
14 вересня 2023 року суд оголосив перерву у засіданні суду до 12:30 год. 21.09.2023.
Представник позивача у судовому засіданні 21.09.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні 21.09.2023 позовні вимоги визнав частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.
У судовому засіданні 21.09.2023 після повернення з нарадчої кімнати судом відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
Матеріали справи свідчать, що 21.09.2020 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтотогаз України" (надалі позивач або постачальник) і Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс" (надалі відповідач або споживач) був укладений договір № 20/21-3036-ТЕ-23 постачання природного газу (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору (п. 1.1. Договору).
Відповідно до умов п. 1.2. Договору, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Постачальник передає споживачу у жовтні 2020 - квітні 2021 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 172,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (п. 2.1. Договору).
За умовами п. 5.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Згідно умов ч. 6 п. 6.2. Договору споживач зобов`язаний, зокрема, прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 даного Договору, своєчасно оплачу поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.
Відповідно умов п. 7.2. Договору в редакції додаткової угоди № 6 від 26.03.2021 до договору про постачання природного газу від 21.09.2020 № 20/21-3036-ТЕ-23 у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1. 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 13.3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховуй пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2. Договору).
Пунктом 11.1 Договору встановлено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
До Договору сторонами були підписані додаткові угоди № 1 від 26.10.2020, № 2 від 23.11.2020, № 3 від 22.12.2020, № 4 від 29.01.2021, № 5 від 26.02.2021, № 6 від 26.03.2020, № 7 від 28.04.2021.
В свою чергу відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий природний газ, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 400000,92 грн, про що свідчать виписки по рахунку відповідача.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтотогаз України" підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться в частинах 1, 7 ст. 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно частин 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Умовами п. 5.1 договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Згідно умов ч. 6 п. 6.2. Договору споживач зобов`язаний, зокрема, прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 даного Договору, своєчасно оплачу поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, судом встановлено, що АТ НАК Нафтогаз України, як постачальником, виконано належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором та поставлено відповідачу природний газ у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 976979,76 грн., на підтвердження чого між сторонами було складено акти приймання-передачі природного газу: від 30.11.2020 на суму 116961,80 грн, від 31.12.2020 на суму 205678, 92 грн, від 31.01.2021 на суму 263338, 12 грн, від 28.02.2021 на суму 181509,32 грн, від 31.03.2021 на суму 163132,62 грн, від 30.04.2021 на суму 46 358,98 грн. Зазначені акти підписано сторонами без претензій і зауважень.
При цьому, відповідач за спожитий протягом листопада 2020 року по квітень 2021 року природний газ розрахувався лише частково та з порушенням строків оплати, загальна сума оплати становить 575978,84 грн, на підтвердження чого позивачем надано банківські виписки АТ Ощадбанк.
Отже, прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий в зазначений період природний газ склала 401000,92 грн та залишилась несплаченою. При цьому, наявність вказаної заборгованості відповідач повністю визнає.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 401000,92 грн є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом.
Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно умов п. 7.2. Договору в редакції додаткової угоди № 6 від 26.03.2021 до договору про постачання природного газу від 21.09.2020 № 20/21-3036-ТЕ-23 у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1. 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 13.3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховуй пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2. Договору).
Згідно ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.
Як свідчать матеріали справи, громадяни, власники квартир багатоквартирного будинку № 11/1 по вул. Маршала Говорова у м. Одеса, створили неприбуткову обслуговуючу організацію „Обслуговуючий кооператив „ЖБК „Асоль-Сервіс. Предметом діяльності кооперативу є зокрема комплексне обслуговування об`єктів, утримання житлових будинків інших об`єктів нерухомого майна і придомових територій об`єктів кооперативу, забезпечення сприяння членам кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю кооперативу, надання послуг по водопостачанню і водовідведенню кооперативу, надання послуг по електропостачанню членам кооперативу тощо.
Отже, відповідач у справі виступає у спірних відносинах з відповідачем саме як колективний побутовий споживач (від імені всіх фізичних осіб співвласників) та договір укладений для забезпечення та сприяння співвласникам будинку в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості та у встановлений строк.
Суд також враховує, що надання послуг ОК "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс" з постачання теплової енергії у гарячій воді позивач здійснює для потреб опалення та гарячого водопостачання.
Так, відповідно умов Договору постачання теплової енергії у гарячій воді здійснювалось на об`єкти відповідача за адресою: вул. Маршала Говорова, 11/1 в місті Одеса.
Отже, предметом Договору є постачання теплової енергії, як комунальної послуги, безпосередніми споживачами якої є мешканці будинку (населення) по вул. Маршала Говорова, 11/1 в місті Одеса, а тому суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Водночас, слід зазначити, що підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, встановлено, що з 17.03.2020 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Суд враховує, що 11.03.2020, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (з подальшими змінами), якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, який Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 № 651 був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України.
Також враховано, що 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.
Як вже було вищезазначено судом, 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
З наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат слідує, що вказані нарахування здійснені позивачем за період з 26.12.2020 по 31.03.2023 (т. 1, а.с. 13-18).
Суд вважає, що оскільки у період з 24.02.2022 та станом на 31.03.2023 в Україні продовжував діяти воєнний стан, введений з 24.02.2022 в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та враховуючи норми Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", приписи яких забороняють нарахування та стягнення з населення (які є мешканцями ОК "Житлово-будівельний кооператив "Асоль-Сервіс") інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, суд дійшов висновку, що в даному випадку правомірним буде нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості лише за період з 26.12.2020 по 24.02.2022.
Також при здійсненні розрахунку інфляційних втрат суд враховує, що у випадку часткової оплати відповідачем суми основного боргу, слід брати до уваги Рекомендації викладені в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 №01-06/928/2012 з урахуванням змісту листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 №62-97, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 26.12.2020 по 24.02.2022.
Розрахунок інфляційних втрат має наступні дані:
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування
Розрахунок 3% річних має наступні дані:
Сума боргу та періодФактична оплата за рахунковий періодПеріод розрахункуКількість днів прострочки3% річних
за листопад 2020 = 116961,80 26.12.2020-15.02.202152499,73
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуКількість днів прострочки3% річних
за грудень 2020 = 205678.92 26.01.21-09.03.2143726,92
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуКількість днів прострочки3% річних
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуКількість днів прострочки3% річних
за лютий 2021 = 181509.32 26.03.21-24.02.223365 012,64
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуКількість днів прострочки3% річних
за березень 2021 = 163132.62 26.04.21-24.02.223054 089,49
Сума боргу та періодФактична оплата за розрахунковий періодПеріод розрахункуКількість днів прострочки3% річних
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 1 гривні (т.1, а.с. 138-140), суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України).
Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.
Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).
Отже, проценти та інфляційні нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.
Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Оскільки проценти та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, суд не має правових підстав для їх зменшення, тому відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання в цій частині.
Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення на один рік, (т.1, а.с. 138-140), суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення.
Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 239 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання відстрочки виконання судового рішення з посиланням на свій скрутний фінансовий стан, але відповідного та переконливого документального підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано.
При вирішенні питання про надання відстрочки виконання судового рішення на певний строк, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
Надаючи оцінку викладеним доводами про відстрочку виконання рішення, суд зазначає, що клопотання відповідача не обґрунтоване належними документальними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України щодо підтвердження скрутного фінансового стану відповідача.
Отже, при вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочки виконання судового рішення, судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін та доказів, наданих на підтвердження несприятливого фінансового стану.
З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для відстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність відстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання, в зв`язку з чим суд відмовляє відповідачу у наданні відстрочки виконання рішення.
Суд також звертає увагу відповідача, що після набрання рішенням законної сили, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з заявою в порядку ст. 331 ГПК України про надання відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву та запереченнях в частині невизнання задоволених судом позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених сторонами у справі.
Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позов задовольнити частково.
3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 04 жовтня 2023 р.

Суддя Нікітенко С.В.