УХВАЛА

12 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/16249/19 (910/11456/22)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О.В. - головуючий, Жуков С. В., Погребняк В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянуши заяву ОСОБА_1

про відмову від позову

у справі Господарського суду міста Києва № 910/16249/19 (910/11456/22)

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

про визнання висновків, викладених в експертному висновку, неправомірними та зобов`язання вчинити дії

в межах справи № 910/16249/19

за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність

Учасники справи:

ОСОБА_1 : Мельник Н. Й. (адв.);

ОСОБА_2 : Амірова Ю. В. (адв.);

ОСОБА_3 : не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/16249/19 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржник), провадження у якій відкрито ухвалою від 09.12.2019 із введенням процедури реструктуризації боргів боржника.

У жовтні 2022 року в межах справи про неплатоспроможність боржник звернувся з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , відповідач) про визнання висновків, викладених в експертному висновку, неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2023, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023, позов задоволено; визнано неправомірними висновки, викладені відповідачем в Експертному висновку згідно з частиною 35 Правил цивільного судочинства - Українське право від 30.08.2020 та в Додатковому експертному звіті від 25.11.2022, наданого в рамках поданого позову № BL-2020-001416 компанії WWRT LIMITED проти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; зобов`язано відповідача спростувати надані ним висновки в Експертному висновку згідно з частиною 35 Правил цивільного судочинства - Українське право від 30.08.2020 та в Додатковому експертному звіті від 25.11.2022, наданого в рамках поданого позову № ВІ.-2020-001416 компанії WWRT LIMITED проти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у такий же спосіб, у який вони були поширені. Крім того, відмовлено ОСОБА_2 у задоволені заяви про закриття провадження у справі.

Не погоджуючись з ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати вищезгадані судові рішення та постановити ухвалу про закриття провадження у справі № 910/16249/19 (910/11456/22) з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2023 відкрито касаційне провадження у справі №910/16249/19(910/11456/22) за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 15.08.2023 о 15:00.

07.08.2023 на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_1 адвоката Мельник Н. Й. надійшла заява про відмову від позову. За змістом наведеного у заяві обґрунтування позивач відмовляється від позову на виконання Наказу Високого Суду Англії від 02.08.2023 у справі за позовом № BL-2020-001416 компанії WWRT LIMITED.

В судовому засіданні 15.08.2023 оголошено перерву до 12.09.2023 на 15:00.

14.08.2023, 01.09.2023 та 12.09.2023 від представника ОСОБА_1 адвоката Мельник Н. Й. на адресу Верховного Суду надійшли клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів із зазначенням причин неможливості подання цих документів раніше, які зводяться до того, що отримання та переклад вищезгаданих документів здійснено вже після подання до Суду заяви про відмову від позову. Також у тексті клопотань представником позивача наведено обґрунтування щодо обставин, які зумовили подання заяви про відмову від позову у цій справі, суть яких зводиться до наступного:

- Наказом Високого Суду Англії від 02.08.2023 у справі за позовом № BL-2020-001416 компанії WWRT LIMITED позивача зобов`язано звернутися до Верховного Суду із заявою про відмову від позову;

- не подання заяви про відмову від позову призведе до настання відповідних процесуальних наслідків для позивача, зокрема застосування штрафних санкцій або арешт;

- покладене на позивача Наказом Високого Суду Англії зобов`язання відмовитися від позову по суті є примушенням позивача відмовитися від прав, гарантованих йому Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод;

- згідно з частиною п`ятою статті 191 ГПК України суд може не приймати відмову від позову (відмовити у задоволенні заяви про відмову від позову), подану законним представником, у разі якщо такі дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У судових засіданнях 15.08.2023 та 12.09.2023 представники сторін надали свої пояснення по суті поданої заяви про відмову від позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про задоволення поданої заяви та прийняття відмови ОСОБА_1 від позову у даній справі з огляду на наступне.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені статтею 46 ГПК України, положення пункту 1 частини другої якої передбачають право позивача на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Тобто, право на подання позову, як і право на відмову від нього являють собою невід`ємну частину процесуальної дієздатності і охоплюються принципом диспозитивності, передбаченим статтею 14 ГПК України.

Відповідно до статті 307 ГПК України у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав касаційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

За змістом статті 191 ГПК України (частини перша-третя) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відтак, наведені положення статті 191 ГПК України передбачають безумовне право позивача на відмову від позові.

Водночас, частина п`ята статті 191 ГПК України містить виключення для випадку законного представництва, у силу якого суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Представник позивача посилається на частину п`яту статті 191 ГПК України в обґрунтування неможливості прийняття Верховним Судом відмови від позову у даній справі.

Однак колегія суддів не погоджується з даним твердженням позивача, вважає його таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні процесуальних норм з огляду на наступне.

Питання законного представництва врегульовано положеннями статті 57 ГПК України, зі змісту якої слідує, що законне представництво по своїй суті є представництвом обмеженого кола осіб у випадках, передбачених законом, задля забезпечення державою їх прав, які не можуть бути ними самостійно захищені у силу суб`єктивних особливостей довірителів.

Зважаючи на те, що позивач у межах цієї справи представлений у суді представником (адвокатом) на підставі звичайного договірного представництва та він не відноситься до категорії осіб, перелік яких наведено у статті 57 ГПК України, частина п`ята статті 191 ГПК України не підлягає застосуванню при вирішенні поданої заяви про відмову від позову.

Інших обставин, які б вказували на неможливість прийняття відмови ОСОБА_1 від позову, Судом не встановлено.

Згідно зі статтею 14 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Складовою зазначеного принципу є можливість суб`єкта відмовитися від свого права чи інтересу. Тобто право особи на звернення до суду з позовом рівною мірою стосується й права такої особи на відмову від такого позову або частини позовних вимог та є формою реалізації одного із принципів господарського судочинства.

Відтак, право позивача на відмову від позову на будь-якій стадії провадження у справі, у тому числі у судах апеляційної та касаційної інстанцій, гарантується, тому позивач наділений правом відмовитися від позову, зокрема, в суді касаційної інстанції.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої та частини третьої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З огляду на зазначене вище та враховуючи, що заява про відмову від позову подана представником ОСОБА_1 адвокатом Мельник Н. Й., особу та повноваження якої підтверджено відповідними документами, які перевірені Судом, наслідки відповідної процесуальної дії, як відмови від позову, позивач усвідомлює, зазначена відмова від позову є формою реалізації принципу диспозитивності господарського судочинства, передбаченого положеннями статті 14 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про відмову від позову у цій справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

У зв`язку із прийняттям Судом відмови ОСОБА_1 від позову, Верховний Суд визнає нечинними ухвалені судами попередніх інстанцій рішення та закриває провадження у даній справі.

07.09.2023 на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_2 адвоката Амірової Ю. В. надійшло клопотання про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у цій справі, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023, до завершення перегляду зазначених рішень у касаційному порядку.

Однак зважаючи на прийняття відмови ОСОБА_1 від позову, процесуальним наслідком чого є закриття провадження у справі та визнання нечинними ухвалених у цій справі судових рішень, виконання яких просив зупинити представник відповідача, вищезгадане клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом частини четвертої статті 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Наведена норма кореспондується з положеннями частини другої статті 130 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні із касаційною скаргою ОСОБА_2 сплатив 9 924,00 грн судового збору, що підтверджується квитанцією № від 11.06.2023, тому Верховний Суд повертає скаржнику 50 відсотків судового збору, що становить 4962,00 грн.

Керуючись статтями 46, 191, 231, 234, 235, 307, 308 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В :

1. Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.

2. Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання висновків, викладених в експертному висновку, неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

3. Визнати нечинними рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 у справі №910/16249/19 (910/11456/22).

4. Провадження у справі № 910/16249/19 (910/11456/22) закрити.

5. Повернути ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4962,00 грн, сплачений за подання касаційної скарги згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 11.06.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді С. В. Жуков

В. Я. Погребняк