РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2023Справа № 910/10783/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Шота Руставелі, буд. 9А, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 44768034)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007» (вул. Мельникова, буд. 12, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 35208934)

про стягнення 611 946, 45 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі за текстом - ДП «Ліси України», Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007» (далі за текстом - ТОВ «Ясін-2007», Відповідач) про стягнення заборгованості за договорами № 29/А-3-22 та № 30/А-3-22 від 08.07.2022, яка складається із суми основного боргу - 428 950, 27 грн, пені - 131 875, 27 грн, інфляційних втрат - 40 767, 07 грн та 3 % річних - 10 353, 84 грн та перейшла до Позивача згідно Передавального акту, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 91 від 10.01.2023.

В обґрунтування поданого позову, Позивач зазначає, що між Державним підприємством «Крюківське лісове господарство» (правонаступником якого є Позивач) та Відповідачем укладено договір купівлі продажу необробленої деревини № 30/А-3-22 від 08.07.2022 (далі за текстом - Договір № 30/А-3-22) та № 29/А-3-22 від 08.07.2022 (далі за текстом - Договір № 29/А-3-22) на виконання яких Позивачем поставлено Відповідачу деревини на суму 734 360, 45 грн., однак Відповідачем оплату здійснено частково у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 428 950, 27 грн, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3 % річних та звернення до суду з даним позовом.

У відповіді на відзив Позивач, заперечуючи доводи Відповідача зазначає, що із наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що останні містять відмітку про Відповідача, коли та який саме товар отримано, а Відповідачем не надано заперечень та претензій щодо якості поставленого йому товару.

Окрім того, Позивачем повторно акцентується увага на наявності гарантійного листа Відповідача № 2004 від 20.04.2023, яким Відповідач підтвердив факт існування у нього заборгованості за договорами, яка неодноразово погашалася проте не в повному розмірі.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого відзиву на позовну заяву вбачається, що Позивачем подано позов з порушенням правил об`єднання позовних вимог, які закріплено статтею 173 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), що є підставою для повернення позову.

Крім того, Відповідач стверджує, що вимоги Позивача є безпідставними, а з наданих Позивачем доказів неможливо встановити справжній розмір заборгованості та нараховані штрафні санкції окремо по кожному Договору, а акти звірки взаєморозрахунків не підписані особою Відповідача.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2023 позовну заяву ДП «Ліси України» залишено без руху, Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду інформації щодо наявності у Позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

13.07.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

18.08.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

22.08.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.07.2022 між Державним підприємством «Крюківське лісове господарство» (далі за текстом - ДП «Крюківське лісове господарство») та Відповідачем укладено Договір № 30/А-3-22, відповідно до пункту 1.1. якого за результатами проведення додаткового аукціону із продажу необробленої деревини 3 кварталу 2022, який відбувся 08.07.2022, продавець продає, а покупець купує необроблену деревину заготовлену в 3-му кварталі, з метою його подальшої переробки на внутрішньому ринку України, відповідно до умов Договору.

Відповідно до пункту 3.4. Договору № 30/А-3-22 загальна вартість товару, що є предметом договору складає 107 500 грн. з ПДВ.

Прийом - передачі товару здійснюється на складі Продавця за умовами:франко-верхній склад Продавця:

за якістю - у відповідності з нормами відповідних ДСТУ, інших умов згідно законодавства України;

за кількістю - згідно замірів приймальника Покупця щодо відповідності з товарно-транспортними чи залізничними накладними та специфікаціями до них з підписом уповноваженої особи та печаткою Продавця (пункт 5.1. Договору № 30/А-3-22).

Згідно пункту 5.3. вказаного Договору № 30/А-3-22 датою передачі товару Продавцем та прийому його Покупцем, тобто датою поставки вважається дата товарно-транспортної (залізничної накладної).

Відповідно до пункту 6.1. Договору № 30/А-3-22 Покупець здійснює оплату (передплату 100 % вартості) кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом 5 п`яти банківських днів після дня отримання рахунку (рахунків).

Згідно з пунктом 8.4. Договору № 30/А-3-22 у разі несвоєчасної сплати Покупцем товару, Покупець виплачує на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, від несплаченої суми.

Договір діє з 08.07.2022 по 30.09.2022 (пункт 12.2. Договору № 30/А-3-22).

Вказані вище пункти Договору № 30/А-3-22 є аналогічними в Договорі № 29/А-3-22 за виключенням пункту 3.4., яким визначено загальну вартість товару - 587 150 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ДП «Крюківське лісове господарство» здійснено поставку товару за вказаними договорами зокрема на суму 734 360, 45 грн, на підтвердження якої Позивачем надано товарно-транспортні накладні, в яких зазначено дату відвантаження, обсяг, ціну деревини та одержувача - Відповідача.

Враховуючи положення пункту 5.3. Договору датою поставки товару Відповідача є відповідні дати, зазначені у товарно-транспортних накладних.

Суд зазначає, що додані до позову накладні у кількості 39 штук не містять підпису Відповідача, однак останнім не заперечується факт отримання товару на вказану суму, а натомість здійснено часткові оплати згідно доданих до позову платіжних доручень.

Так, враховуючи доводи Позивача, які не спростовуються Відповідачем, останнім на виконання умов Договору оплачено поставлений товар в розмірі 205 410, 18 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

№ 1440712 від 05.07.2022 на суму 10 405, 39 грн (7 019, 20 грн зараховано Позивачем в якості оплати заборгованості за договором № 21/А-22, а 3 386, 19 грн зараховано у якості попередньої оплати за спірними договорами);

№ 1441726 від 14.07.2022 на суму 12 501, 37 грн;

№ 162 від 29.07.2022 на суму 160 000 грн;

№ 1445842 від 22.08.2022 на суму 4 568,75 грн;

№ 1445858 від 22.08.2022 на суму 24 953, 87 грн.

З огляду на зазначене, заборгованість Відповідача перед Позивачем існувала в розмірі 528 950, 27 грн у зв`язку з чим Позивач звернувся до Відповідача із вимогою № 06.04.2023 № 388.

Відповідач у відповідь на зазначене надав Позивачу гарантійний лист вих. № 2004 від 20.04.2023, в якому зобов`язався погасити існуючий борг до 20.05.2023 включно.

Так, Відповідачем додатково сплачено 100 000 грн згідно платіжного доручення № 43 від 01.05.2023 та № 48 від 10.05.2023, а відтак заборгованість Відповідача станом на дату звернення до суду з позовом становить 428 950, 27 грн.

Окрім викладеного Позивачем додано до матеріалів справи рахунки на оплату, які відправлялися на офіційну електронну пошту Відповідача, про що останній не заперечує.

Також Позивачем за порушення виконання грошового зобов`язання здійснено нарахування за період з 13.10.2022 до 12.04.2023 пені, за період з 13.10.2022 до 30.04.2023 інфляційних втрат та 3 % річних.

Позивачем також до матеріалів справи надано податкові накладні на вказану вище суму поставки та акти звірки взаємних розрахунків, які в силу їх не підписання Відповідачем не беруться судом до уваги у якості доказів.

Із поданого Відповідачем відзиву не вбачається, що останній заперечує зазначений вище факт поставки Позивачем деревини оскільки заперечення останнього зводяться до відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження існування факту заборгованості.

Окрім викладеного, судом встановлено, що Позивач заявляє дані вимоги як правонаступник ДП «Крюківське лісове господарство»

Так, наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 853 від 28.10.2022 наказано припинити ДП «Корюківськелісове господарство» шляхом реорганізації, а саме -приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», () та визначити, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Корюківське лісове господарство».

Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 113 від 16.12.2022 затверджено Положення про філію «Корюківське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Відповідно до пункту 5.7. Положення про філію директор філії укладає, змінює та розриває договори, контракти, угоди та інші правочини, у тому числі зовнішньоекономічні, від імені Підприємства (Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» - пункт 1.1.Положення про філію) (підпункт 5.7.7.), та має право представляти інтереси Підприємства в судах, в тому числі в судах загальної юрисдикції, в господарських та адміністративних судах (підпункт 5.7.8.).

16.12.2022 філія «Корюківське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідною Випискою.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 91 від 10.01.2023 затверджено передавальний акт ДП «Корюківське лісове господарство».

17.01.2023 Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідною Випискою.

17.01.2023 ДП «Корюківське лісове господарство» припинено, про що зроблено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується Випискою.

Так, судом встановлено, що з 17.01.2023 ДП «Корюківське лісове господарство» припинено, а його правонаступником стало Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (Позивач).

Згідно Передавального акту, який затверджено наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 91 від 10.01.2023, до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» перейшла дебіторська заборгованість ТОВ «ЯСІН-2007» перед ДП «Корюківське лісове господарство» за поставку лісопродукції на загальну суму 528 950, 27 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами Договорів-1 та 2, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 265 ГК України та частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Частиною 1 статті 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із врахуванням викладеного вище та з огляду на те, що пунктами 6.1. Договорів передбачено 100 % передоплату вартості товару при тому, що Відповідачем не надано обґрунтованих заперечень щодо самого факту купівлі деревини (якості та кількості) на визначену Позивачем суму, а натомість здійснено неодноразові оплати в рахунок погашення боргу та видано гарантійний лист, а відтак суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено договірне зобов`язання з оплати на суми основного боргу в розмірі 428 950, 27 грн., яке є таким, що настало.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із наданих Позивачем пояснень щодо визначеного періоду нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат вбачається, що такі розрахунки починаються з 13.10.2022, оскільки рахунок № 1326 від 05.10.2022, в якому закріплено кінцеву суму заборгованості - 528 950, 27 грн направлено Відповідачу 05.10.2022 згідно наданої Позивачем роздруківки скрін-шоту електронної переписки сторін, а пунктом 6.1. Договорів визначено 5 банківських днів для його оплати та з урахування часткових проплат 01.05.2023 та 10.05.2023.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що останній є правомірним та арифметично вірним, а тому стягненню з Відповідача підлягає пеня - 131 875, 27 грн., інфляційні втрати - 40 767, 07 грн, 3 % річних - 10 353, 84 грн.

Враховуючи заперечення Відповідача по суті порушення судом правил об`єднання позовних вимог, суд зазначає, що з огляду на положення частини 1 статті 173 ГПК України, Позивачем не було порушено правил об`єднання позовних вимог, оскільки такі вимоги виникли у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем однотипних договірних зобов`язань щодо оплати вартості товару, які передані Позивачу за одним передавальним актом від 09.01.2023 у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що об`єднані Позивачем позовні вимоги пов`язані між собою.

У наведеному випадку об`єднання відповідних позовних вимог не матиме наслідком суттєвого утруднення вирішення спору, а навпаки, дає можливість досягти процесуальної економії за однакових обставин.

Суд також звертає увагу, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак зазначені обмеження не можуть перешкоджати реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні мати легітимну мету, а також слід дотримуватися розумного ступеня пропорційності між застосованими засобами та визначеними цілями (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010).

При цьому, суд вказує, що об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин, як зазначив Верховний Суд у постанові від 31.10.2020 у справі № 922/1359/19.

З огляду на зазначене, суд не погоджується із запереченнями Відповідача щодо порушення правил об`єднання позовних вимог та наявності підстав для повернення позову.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини за сукупністю наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що Відповідачем неналежним чином виконано грошове зобов`язання за Договором-1 та 2 у зв`язку з чим Позивачем правомірно нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, а відтак позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу наразі судом не здійснюється з огляду на зазначення Позивачем у позові про необхідність подання додаткових доказів понесення останніх у відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007» (вул. Мельникова, буд. 12, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 35208934) на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вул. Шота Руставелі, буд. 9А, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 44768034) основний борг - 428 950 (чотириста двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн 27 коп, пеню - 131 875 (сто тридцять одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) грн 27 коп, інфляційні втрат - 40 767 (сорок тисяч сімсот шістдесят сім) грн 07 коп та 3 % річних - 10 353 (десять тисяч триста п`ятдесят три) грн 84 коп та судовий збір 9 179 (дев`ять тисяч сто сімдесят дев`ять) грн 20 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 09.10.2023

Суддя Антон ПУКАС