ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2023 р. Справа№ 906/702/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023

у справі № 906/702/22 (суддя Ю.О.Підченко)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна»

до Олевської міської ради (відповідач - 1)

Міністерства юстиції України (відповідач - 2)

про скасування наказу,

представники сторін:

від позивача: Білоголовий Я.О.;

від позивача: Кобилянський В.А.;

від відповідача - 1: не з`явився;

від відповідача - 2: не з`явився, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» (далі також - Товариство) звернулось до Господарського суду Житомирської області із позовом до Олевської міської ради (далі також - Рада) та Міністерства юстиції України (далі також - Міністерство) про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства від 27.06.2022 №2655/5 «Про задоволення скарги». Позовні вимоги обґрунтовано порушенням належного позивачеві права постійного користування землею, підтвердженого державним актом на право колективної власності на землю № 3 від 12.02.1997.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.09.2022 справу №906/702/22 скеровано до Господарського суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано положеннями ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст.ст. 10, 24, 34, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав а нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 1, 2, 5 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, пунктом 21 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 10, 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», нормами Указу Президента від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», нормами Указу Президента від 03.12.1999 №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції повністю підтримав позицію відповідача-1, викладену ним у відзиві на позов та в численних заявах по суті. Зокрема, суд першої інстанції підкреслив, що:

колективне сільськогосподарське підприємство не могло бути безпосередньо перетворено у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю, інакше як через розпаювання та вихід членів (з подальшим їх входженням у склад сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю), що припиняло колективну власність. В подальшому, колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства могли створити та вступити у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю, однак вже зі своїми приватними земельними частками;

оскільки члени трудового колективу правопопередника позивача застосували процедуру паювання до відповідної частини земель, що перебували у КСП на праві колективної власності, то наслідком реалізації цієї процедури є припинення права колективної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо спірної земельної ділянки;

позивач не надав належних доказів на підтвердження обставин переходу права на спірну земельну ділянку від КСП до СТОВ. Поданою позивачем Довідкою з Головного управління статистики у Житомирській області від 08.11.2021 № 03.5-08/471-21 підтверджується наявність реєстрації СТОВ «Україна», а не факт його правонаступництва від КСП «Україна». Дослідивши статут позивача, суд з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, зауважив, що Статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону;

порядок № 1128 та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить переліку та критеріїв оцінки віднесення правопорушень у сфері державної реєстрації до очевидних, тому наявність підстав для віднесення конкретного правопорушення до категорії очевидних оцінюється безпосередньо Міністерством юстиції України під час розгляду скарги в силу наявності дискреційних повноважень.

Суд першої інстанції, процитувавши визначення поняття «дискреційні повноваження», надані у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, у рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Класс та інші проти Німеччини», «Єрузалем проти Австрії», «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96, рішенням Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, наголосивши на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 14.03.2017 у справі № 800/323/16, а саме: «суд не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими ч. 3 ст. 2 КАС України, підміняти його, перебирати на себе повноваження, надані законом відповідному суб`єкту владних повноважень», дійшов висновку, що доводи позивача щодо наявності підстав для визнання незаконним та скасування наказу Міністерства від 27.06.2022 №2655/5 «Про задоволення скарги» не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та повністю спростовані відповідачами.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою, Товариство посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заявник апеляційної скарги наголошує, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів правонаступництва КСП «Україна» у ТОВ «Україна» не ґрунтуються на наявних у справі доказах. Судом не надано належної оцінки довідці ГУ статистики у Житомирській області від 08.11.2021 №03.5-08/471-21.

Висновки суду першої інстанції стосовно можливості реорганізації КСП у СТОВ виключно шляхом включення до нового Товариства усіх членів КСП, а також припинення права користування землею у зв`язку із проведенням процесу паювання земель не ґрунтуються на нормах матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, а саме, ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указу Президента від 03.12.1999 №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», ст. 1 Закону України «Про списання та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів платників податків у зв`язку із реформуванням сільськогосподарських підприємств» тощо.

Також безпідставними є посилання суду на наявність у Міністерства юстиції дискреційних повноважень.

До Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Олевської міської ради, у якому Рада просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін з огляду на правильність висновків суду про те, що перетворення КСП «Україна» у СТОВ «Україна» не відбулось. Додатково Рада вказала на відсутність статуту КСП, як і відповідного рішення членів КСП про перетворення. Не містять матеріали справи і передавального акту, який дав би змогу з`ясувати щодо якого майна та прав могло відбутись правонаступництво. З посиланням на постанову Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19, Рада вказала на вмотивованість висновків суду першої інстанції про те, що усі члени КСП зобов`язані були стати учасниками СТОВ, а статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи.

Рада також звернула увагу на те, що відповідно до акта обстеження сільськогосподарських угідь реформованого КСП «Україна» частина земель була виключена зі складу сільськогосподарських угідь та передана до земель запасу. Ці землі, за доводами Ради, не могли бути розпайовані або ж виділені в натурі (на місцевості), не могли залишатись у колективній власності КСП та передані СТОВ у власність або у користування як правонаступнику КСП або ж у будь-який інший спосіб.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, остання була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 906/702/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

26.04.2023 матеріали справи № 906/702/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22. та призначено справу до розгляду на 07.06.2023. Сторонам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 19 травня 2023 року.

03.05.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача - 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

07.06.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача - 1 надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

У судове засідання 07.06.2023 відповідач - 1 та відповідач - 2 не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22 відкладено на19.07.2023.

Службовою запискою головуючого судді та розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 13.07.2023 №708/0/15-23 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/702/22.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22, прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П, розгляд справи призначено на 19.07.2023.

19.07.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від відповідача - 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване зайнятістю представників останнього в інших судових засіданнях.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 у розгляді апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22 оголошено перерву до 13.09.2023.

25.08.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 1 надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

13.09.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, обґрунтоване зайнятістю представників останнього в інших судових засіданнях, а від представника відповідача 1 - клопотання про розгляд справи за відсутності представника Олевської міської ради.

У судове засідання відповідачі явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що представником відповідача 2 повторно заявлено аналогічного змісту клопотання про відкладення судового засідання, колегія суддів констатує, що наведені в ньому обставини для відкладення розгляду справи є неповажними, відповідно, таке клопотання не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представники скаржника вимоги апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати як незаконне та постановити нове рішення про задоволення позову. Водночас, представник позивача надав суду для долучення до матеріалів справи копії 4 примірників технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Приватного сільськогосподарського підприємства з орендними відносинами «Україна».

13.09.2023 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні у справі, врахувавши пояснення, надані учасниками справи в судових засіданнях, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22 задоволенню не підлягає у зв`язку з таким.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Олевська міська рада Житомирської області 11.11.2021 звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою №4141.

27.06.2022 Міністерством юстиції України винесено Наказ № 2655/5 «Про задоволення скарги»(надалі також - Наказ № 2655/5, оскаржуваний Наказ Міністерства) відповідно до якого:

1) скаргу Олевської міської ради Житомирської області від 11.11.2021 № 4141 задоволено повністю;

2) скасовано рішення від 14.09.2021 №№ 60351325, 60351897 від 18.09.2021, №№ 60448590, 60448694, 60448541, прийняті державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району Байдюком Сергієм Вікторовичем;

3) скасовано рішення від 22.10.2021 №№ 61091008, 61090515, 61088022,61090282, 61086068, 61091081, 61091280, 61091361, 61087248, 61091197, 61086965, 61088521, 61087869,61088220, 61088685, 61088900, 61089083, 61078060, 61070237, 61069106, 61070908, 61077275, 61091410, 61074494, 61080842, 61079439, 61081754, 61072227, 61075161, 61077651, 61067462, 61073632, 61073128, 61074840, 61083717, від 23.10.2021 №№ 61103082, 61103841, 61106020, 61104074, 61101824, 61101415, 61101646, 61106337, 61102005, 61104727, 61104921, 61103366, 61106993, 61105361, 61100654, 61104252, 61105500, 61105666, 61106162, від 25.10.2021 №№ 61121494, 61122292, 61121732, 61122430, від 01.11.2021 №№ 61286017, 61286796, 61286913, 61286168, прийняті державним реєстратором Високівської сільської ради Осіпчук Лесею Миколаївною.

4) виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Оскаржуваний Наказ № 2655/5 винесено на підставі Висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 10.01.2022 за результатами розгляду скарги Олевської міської ради Житомирської області від 11.11.2021 № 4141, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.11.2021 за № СК-3088-21. В указаному висновку вказано, зокрема, таке:

- державними реєстраторами Байдюком С.В. та Осіпчук Л.М. під час прийняття оскаржуваних рішень належним чином не встановлено відповідність заявлених прав в поданих/отриманих документів вимогам чинного законодавства, а також не перевірено документи на наявність підстав для відмови у такій реєстрації, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та за відсутності належних документів для державної реєстрації прав прийнято оскаржувані рішення;

- право власності на земельні ділянки за СТОВ «Україна» було зареєстровано на підставі державного акту на право колективної власності на землю, видного КСП «Україна» вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», а тому мають застосовуватися норми зазначеного Закону;

- державна реєстрація права власності на земельні ділянки за СТОВ «Україна» проведена державними реєстраторами з порушенням вимог статей 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що спірні земельні ділянки входили до складу земель, які перебували в колективній власності КСП «Україна» (правонаступником якого є СТОВ «Україна»), що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23.11.2021 № 29-6-0.2-5791/2-21 і відповідно не відносяться до земель ні комунальної, ні державної власності. Право колективної власності на землю виникло на підставі державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ № 20-14-03, виданого КСП «Україна».

Крім того, позивач наголошує, що законодавство, чинне на момент видачі державного акту КСП «Україна», не передбачало реєстрації речових прав, але передбачало реєстрацію правовстановлюючих документів. Державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ № 20-14-03 був належним чином зареєстрований.

Відповідно до доводів, викладених у позові, позивач є правонаступником КСП «Україна» та до нього перейшли всі права та обов`язки перереєстрованої юридичної особи, в тому числі й права на землю. Спірні земельні ділянки на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» вже перебували у власності позивача, а тому дія норми п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України не поширюється.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідачі посилалися, зокрема, на наступне:

- проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки в інтересах СТОВ «Україна» є такою, що суперечить чинному законодавству, а саме: вимогам статей 3, 7, 141 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статей 122-123 та пункту 21 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України та статей 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- законодавство не містить припису про автоматичний перехід права колективної власності на земельні ділянки, що передавалися колективним сільськогосподарським підприємствам (після їх припинення), до інших осіб, в т.ч. правонаступників (у разі їх наявності);

- діючим на теперішній час законодавством України, зокрема, Земельним кодексом України не передбачено такої форми власності на землю як колективна. Згідно з частиною 3 статті 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Розглядаючи заявлений до Міністерства та Ради позов, колегія суддів враховує, що хоча до предмету доказування у справі входить перевірка законності наказу №2655/5 від 27.06.2022 «Про задоволення скарги», прийнятого при здійсненні Міністерством повноважень, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон № 1952-IV) та Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 №1150 (далі також - Порядок №1128), спір усе ж таки носить приватноправовий характер.

Колегія суддів також виходить з того, що виникнення спірних правовідносин зумовлено не тільки незгодою СТОВ «Україна» з наказом Міністерства №2655/5 від 27.06.2022 «Про задоволення скарги», але і у зв`язку з тим, що Олевська міська рада (особа, яка звернулась до Міністерства зі скаргою) вважає себе законним власником земельних ділянок щодо яких проведено державну реєстрацію. Тобто між сторонами існує спір щодо права на спірні земельні ділянки.

Отже, позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття СТОВ «Україна» та Олевської міської ради цивільних прав щодо спірних земельних ділянок.

Водночас, у справі, що переглядається, позивач вбачає порушення своїх прав у наслідках, спричинених наказом Міністерства №2655/5 від 27.06.2022 «Про задоволення скарги», які він вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер, а також пов`язані з реалізацією майнових інтересів Товариства, тому визнання незаконним (протиправним) такого рішення є способом захисту цивільних прав та інтересів цих юридичних осіб.

Надаючи оцінку передумовам виникнення спірних правовідносин, колегією суддів встановлено таке.

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Житомирській області від 08.11.2021 № 03.5-08/471-21 (далі також - Довідка) Хмелерадгосп імені Леніна об`єднання «Укрхміль» (Житомирська обл., Олевський р-н, с. Тепениця, код 05418767) згідно з рішенням Олевського райвиконкому від 09.09.1996 №143 перереєстровано у Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» (далі також - КСП «Україна») із збереженням коду юридичної особи - 05418767. У подальшому, на підставі рішення Олевської райдержадміністрації від 03.03.2000 №ІО0020023 КСП «Україна» перереєстровано у ТОВ «Україна».

Матеріали справи також містять Протокол №1 загальних установчих зборів ТОВ «Україна» від 24.02.2000, відповідно до якого:

у зборах брали участь 128 членів КСП «Україна» із загальної кількості 155 чол.;

вирішено створити ініціативну групу ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) для організації діяльності ТОВ «Україна»;

затверджено установчий договір ТОВ «Україна» та Статут ТОВ «Україна».

Згідно з п. 2.1 Статуту ТОВ «Україна», товариство є юридичною особою, створеною в процесі реорганізації КСП «Україна» та є правонаступником КСП в обсягах частини майна, що перейшла до ТОВ внаслідок реорганізації.

Установчий договір також містить положення, за яким ТОВ створюється у процесі реорганізації та є юридичним правонаступником КСП (п. 1.2 Установчого договору).

У ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку та може мати печатки.

За ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду.

Підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України.

У разі злиття підприємства з іншим підприємством усі майнові права та обов`язки кожного з них переходять до новоствореного підприємства.

При приєднанні одного підприємства до іншого до останнього переходять усі майнові права та обов`язки приєднаного підприємства.

У разі поділу підприємства до новостворених підприємств переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

При перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів враховує, що у п.п. 54 - 59 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 15.11.2021 у справі № 906/620/19 зазначено таке:

«Стаття 37 Цивільного кодексу УРСР 1963 року (чинного на час реорганізації КСП у СТОВ) як одну з форм припинення юридичної особи визначала реорганізацію шляхом: злиття, поділу або приєднання. (частина 1). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до новостворених юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію (частина 2).

Одночасно стаття 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (в аналогічній редакції) додатково визначала одним із способів реорганізації юридичної особи також перетворення та одночасно передбачала, що у разі реорганізації шляхом перетворення до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Також за змістом цієї норми підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України.

Зі змісту статті 8 Закону України «Про підприємництво» (в аналогічній редакції) вбачається, що у разі зміни організаційно-правової форми підприємства, а також форми власності здійснюється перереєстрація підприємства, тоді як у разі ліквідації проводиться скасування державної реєстрації підприємства шляхом виключення його з державного реєстру.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів внесення до державного реєстру запису про припинення КСП «Україна» шляхом ліквідації з одночасним виключенням його з державного реєстру. Натомість, під час розгляду спору по суті встановлено обставину здійснення на підставі рішення Олевської райдержадміністрації від 03.03.2000 №ІО0020023 перереєстрації КСП «Україна» у СТОВ «Україна», з тотожним кодом ЄДРПОУ, який зберігся за позивачем. Таким чином, мала місце саме перереєстрація юридичної особи внаслідок зміни форми власності і організаційно-правової форми підприємства у зв`язку з рішенням членів КСП. Рішення загальних зборів КСП, оформлене Протоколом №1 від 24.02.2000 є чинним, учасниками КСП не оспорювалось.

Отже, зміна організаційно-правової форми КСП у СТОВ за рішенням членів КСП не мала наслідком припинення його діяльності, а мала таким наслідком його реорганізацію (з перереєстрацією) з набуттям правонаступником - СТОВ «Україна» прав та обов`язків КСП у обсягах, визначених Установчим договором, Статутом СТОВ та чинним законодавством України.

Як убачається із матеріалів справи, спір у справі виник у зв`язку із правовою невизначеністю стосовно земельної ділянки, яка перебувала у володінні КСП на праві колективної власності. Позивач наполягає, що є правонаступником КСП і щодо земель, які були у останнього у володінні. Натомість, Олевська міська рада вважає, що у зв`язку із проведеною процедурою розпаювання земель КСП, не витребуванні земельні ділянки є такими, що перебувають у володінні ради, а не правонаступника КСП.

Надаючи оцінку доводам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань.

Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України .

Члену підприємства, який побажав вийти з його складу для організації селянського (фермерського) господарства, земельна ділянка надається із земель запасу, а в разі їх відсутності - із земель підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена колективу.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997, цей акт видано КСП «Україна» с. Тепениця, Тепеницькою сільською Радою народних депутатів Олевського району Житомирської області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 2480,4 га землі у межах, згідно з планом. Землю передано у колективну власність для виробництва товарної сільськогосподарської продукції відповідно до рішення IV сесії ХХІІ Тепеницької сільської Ради народних депутатів від 27.12.1996. Акт зареєстровано в Книзі записів Державних актів на право колективної власності на землю за №03.

Земельний кодекс України в редакції, чинній на момент набуття КСП права на землю закріплював право колективної власності на землю.

Так, ст. 5 Земельного кодексу України встановлювала, що земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

У разі продажу власником своєї земельної частки переважне право на її купівлю мають співвласники.

Одночасно, на момент набуття КСП «Україна» земельної ділянки на праві колективної власності, Указом Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 запроваджено процедуру паювання сільськогосподарських угідь, що передані у колективну власність.

Пунктом 1 Указу установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Отже, наведені положення свідчать, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується із змістом пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується, що члени КСП «Україна» отримали земельні сертифікати на земельну частку (пай), що убачається зі списку власників земельних сертифікатів, які мають на земельну частку (пай) колишнього КСП «Україна» на території Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області (арк.. 172-176, т.2).

Тобто, розпочався процес паювання (приватизації) земельної ділянки колективної власності, право володіння якою підтверджується Державним актом на землю серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997.

Одночасно, Установчим договором та Статут СТОВ «Україна» визначено процедуру набуття новоствореним товариством права користування земельною ділянкою, що перебувала у володінні КСП «Україна».

Статтею 5 Статуту визначено, що ТОВ є власником земельної ділянки, одержаної в порядку правонаступництва від КСП пропорційно до кількості земельних часток (паїв), внесених учасниками ТОВ. Учасники ТОВ, що об`єднали належні їм земельні частки (паї) у земельну ділянку ТОВ, вважаються учасниками ТОВ на підставі їхнього внеску до Статутного фонду ТОВ. Процедура внесення таких часток визначена в ст. 4 Договору.

Усі питання формування, володіння, використання та розпорядження Земельною ділянкою або Земельними частками (паями) і правами, що їх стосуються, регулюються ст. 5 Договору.

Так, статтею 5 Установчого договору визначено, що ТОВ набуває право власності на частину землі КСП, пропорційну кількості переданих Учасниками ТОВ земельних часток (паїв) у землях КСП, після одержання державного акту на право колективної власності на ім`я ТОВ. До списку, що додається до даного державного акту заносяться імена лише тих учасників, які передали свої земельні частки (паї) з метою формування земельної ділянки ТОВ.

Статтею 4 Установчого договору визначено, що статутний фонд створено шляхом внесків від кожного з учасників.

Розмір статутного фонду становить 23148 грн (п.4.3).

Учасники мають право робити свої внески майновими та немайновими правами, майном або грошима (п. 4.4).

Майнові права вносяться Учасником до Статутного фонду шляхом передачі Генеральному директорові оригіналу правовстановлюючого документу, що свідчить про належність відповідних майнових прав учаснику. Генеральний директор зобов`язаний надати такому учаснику довідку за власним підписом та печаткою ТОВ про одержання відповідних майнових прав від учасника у якості статутного внеску (п. 4.5).

Майно, що вноситься учасниками у рахунок їхніх вкладів до Статутного фонду передається ними на підставі Акта прийому-передачі майна. Акт повинен містити опис майна, що вноситься, грошову оцінку, дату на яку майно вноситься, підпис Генерального директора та учасників, які вносять майно. Акт складається у двох примірниках (п. 4.6)

Внески до статутного фонду, що вносяться у вигляді грошових внесків та у грошовій формі, реєструються у бухгалтерських книгах ТОВ у день їхнього отримання (п. 4.7).

Як убачається із реєстраційної картки суб`єкта підприємницької діяльності-юридичної особи (арк. 1 на звороті Додатку до справи №906/702/22) та Установчого договору (арк. 33 Додатку до справи №906/702/22), учасниками ТОВ «Україна» є: ОСОБА_2 із внеском у розмірі 867 грн, ОСОБА_3 із внеском 10546 гривень, ОСОБА_6 із внеском 9740 грн та ОСОБА_4 із внеском 1995 грн.

Отже, внесками слугували виключно грошові кошти.

Оскільки у матеріалах справи відсутні копії сертифікатів на земельну частку (пай), передані ТОВ Учасниками у порядку п. 4.5 Установчого договору, акти приймання-передачі майна, у тому числі земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості), як і державного акта на право колективної власності на ім`я ТОВ, колегія суддів приходить до висновку про те, що ТОВ, не дотрималось власних процедур щодо правонаступництва земельної ділянки колективної власності, що була у володінні КСП, визначеними ст. 5 Статуту та ст. 5 Установчого договору. Відповідно, відсутні підстави вважати, що СТОВ «Україна» є правонаступником КСП «Україна» як щодо усієї земельної ділянки право колективної власності на яку посвідчувалось державним актом на право колективної власності на землю серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997, так і щодо окремих земельних часток (паїв) право володіння якими посвідчується земельними сертифікатами на право на земельну частку (пай).

Матеріалами справи також підтверджується здійснення учасниками колишнього КСП «Україна» процедури виділення земельних часток (паїв) на місцевості з метою отримання державних актів на право власності за землю.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості)земельних ділянок власникам земельнихчасток (паїв)» визначаються організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Так, за ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Як убачається із наявного у матеріалах справи розпорядження Олевської районної державної адміністрації від 04.04.2005 №93 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних паїв та оформлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам-власникам земельних сертифікатів колишнього КСП «Україна» Тепеницької сільської ради», вирішено надати згоду на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та оформлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам-власникам земельних сертифікатів колишнього КСП «Україна» в адміністративних межах Тепеницької сільської ради.

Також, розпорядженням Олевської районної державної адміністрації від 17.01.2006 №6 затверджено акт обстеження земельних угідь реформованого КСП «Україна».

Розпорядженням Олевської районної державної адміністрації від 29.11.2006 №320 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), затвердження протоколу зборів власників земельних часток (паїв) про розподіл земельних ділянок для оформлення та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки реформованого КСП «Україна» Тепеницької сільської ради»:

- погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) реформованого КСП «Україна»,

- затверджено протокол зборів від 17.11.2006 про розподіл земельних ділянок між власниками сертифікатів на земельну частку (пай) реформованого КСП «Україна» Тепеницької сільської ради,

- передано громадянам-власникам земельних сертифікатів у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для ведення особистого селянського господарства у вартості та розмірі згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) реформованого КСП «Україна».

Отже, процедура розпаювання земель колективної власності, що перебували у володінні КСП «Україна», посвідчених державним актом серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997 є такою, що відбулась.

Колегія суддів, переглядаючи справу також враховує висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 917/258/19 про те, що: «у разі, якщо члени трудового колективу правопопередників позивача застосували процедуру паювання до відповідної частини земель, що перебували у КСП «Дружба» на праві колективної власності, то наслідком реалізації цієї процедури є припинення права колективної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо спірних земельних ділянок».

Таким чином, в результаті проведеної процедури паювання земель колективної власності, що перебували у володінні КСП «Україна», та посвідчувались державним актом серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997 право колективної власності на ці землі - припинилось. Моментом припинення права колективної власності необхідно вважати розпорядження Олевської районної державної адміністрації від 29.11.2006 №320 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), затвердження протоколу зборів власників земельних часток (паїв) про розподіл земельних ділянок для оформлення та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки реформованого КСП «Україна» Тепеницької сільської ради».

Матеріали справи не містять доказів витребування власниками земельних сертифікатів усіх земельних ділянок, що пройшли процедуру паювання.

Відповідно, частина земель колективної власності КСП «України» може бути не витребувана.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

У разі, якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

Отже, оскільки членами КСП «Україна» проведено та завершено процедуру паювання земель колективної власності, які надавались КСП «Україна», що свідчить про припинення права колективної власності на розпайовані землі, з огляду на відсутність доказів внесення учасниками СТОВ «Україна» земельних часток (паїв) до статутного капіталу, як і набуття СТОВ «Україна» права колективної власності на спірні земельні ділянки, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у СТОВ «Україна» будь-яких законних прав на земельні ділянки, що перебували у колективній власності КСП «Україна» та посвідчувались державним актом на землю серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997.

Колегія суддів також зауважує, що правонаступництво передбачає набуття права на тому титулі, та у тому обсязі, яким володів правопопередник. Тобто, якщо у КСП відповідна земельна ділянка була на праві колективної власності, то і СТОВ могло б набути таку земельну ділянку виключно на праві колективної власності. У будь-якому випадку, можливість використання такої землі завжди обмежується правами членів КСП отримати відповідну частину із земель колективної власності, тобто правами на земельну частку (пай). Що, за своєю правовою природою, виключає можливість реєстрації права приватної власності на таку землю за СТОВ, а не за окремою фізичною особою - членом КСП - власником земельного сертифікату.

Крім цього, з огляду на положення ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розпорядження не витребуваними земельними ділянками здійснюється виключно відповідною радою.

Отже, Олевська міська рада Житомирської області 11.11.2021 звернувшись до Міністерства юстиції України зі скаргою №4141 з метою скасування державної реєстрації земельних ділянок, що входять до її відання діяла в межах, обумовлених законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав ( п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги (ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1150) затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі також - Порядок №1128).

Пунктом 5 Порядку № 1128 передбачено, що Міністерство чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом; наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін; наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника; подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги; розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

У пункті 9 Порядку № 1128 зазначено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Міністерство чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Пунктом 13 Порядку № 1128 передбачено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Таким чином, до повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 27.06.2022 Міністерством юстиції України винесено Наказ № 2655/5 «Про задоволення скарги»(надалі також - Наказ № 2655/5, оскаржуваний Наказ Міністерства) відповідно до якого:

1) скаргу Олевської міської ради Житомирської області від 11.11.2021 № 4141 задоволено повністю;

2) скасовано рішення від 14.09.2021 №№ 60351325, 60351897 від 18.09.2021, №№ 60448590, 60448694, 60448541, прийняті державним реєстратором Корнинської селищної ради Попільнянського району Байдюком Сергієм Вікторовичем;

3) скасовано рішення від 22.10.2021 №№ 61091008, 61090515, 61088022,61090282, 61086068, 61091081, 61091280, 61091361, 61087248, 61091197, 61086965, 61088521, 61087869,61088220, 61088685, 61088900, 61089083, 61078060, 61070237, 61069106, 61070908, 61077275, 61091410, 61074494, 61080842, 61079439, 61081754, 61072227, 61075161, 61077651, 61067462, 61073632, 61073128, 61074840, 61083717, від 23.10.2021 №№ 61103082, 61103841, 61106020, 61104074, 61101824, 61101415, 61101646, 61106337, 61102005, 61104727, 61104921, 61103366, 61106993, 61105361, 61100654, 61104252, 61105500, 61105666, 61106162, від 25.10.2021 №№ 61121494, 61122292, 61121732, 61122430, від 01.11.2021 №№ 61286017, 61286796, 61286913, 61286168, прийняті державним реєстратором Високівської сільської ради Осіпчук Лесею Миколаївною.

4) виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Оскаржуваний Наказ № 2655/5 винесено на підставі Висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 10.01.2022 за результатами розгляду скарги Олевської міської ради Житомирської області від 11.11.2021 № 4141, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.11.2021 за № СК-3088-21. В указаному висновку вказано, зокрема, таке:

- державними реєстраторами Байдюком С.В. та Осіпчук Л.М. під час прийняття оскаржуваних рішень належним чином не встановлено відповідність заявлених прав в поданих/отриманих документів вимогам чинного законодавства, а також, не перевірено документи на наявність підстав для відмови у такій реєстрації, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та за відсутності належних документів для державної реєстрації прав прийнято оскаржувані рішення;

- право власності на земельні ділянки за СТОВ «Україна» було зареєстровано на підставі державного акту на право колективної власності на землю, видного КСП «Україна» вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», а тому мають застосовуватися норми зазначеного Закону;

- державна реєстрація права власності на земельні ділянки за СТОВ «Україна» проведена державними реєстраторами з порушенням вимог статей 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства та перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Пункт 4 частини 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає відмову в державній реєстрації прав, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Як убачається із матеріалів справи, державний реєстратор Корнинської селищної ради Попільнянського району Байдюк Сергй Вікторович, приймаючи рішення від 14.09.2021 №№ 60351325, 60351897 від 18.09.2021, №№ 60448590, 60448694, 60448541, зареєстрував право приватної власності на спірні земельні ділянки за СТОВ «Україна» на підставі державного акту на землю серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997, яким посвідчувалось право колективної власності на землю.

Державний реєстратор Високівської сільської ради Осіпчук Леся Миколаївна також прийняла рішення від 22.10.2021 №№ 61091008, 61090515, 61088022,61090282, 61086068, 61091081, 61091280, 61091361, 61087248, 61091197, 61086965, 61088521, 61087869,61088220, 61088685, 61088900, 61089083, 61078060, 61070237, 61069106, 61070908, 61077275, 61091410, 61074494, 61080842, 61079439, 61081754, 61072227, 61075161, 61077651, 61067462, 61073632, 61073128, 61074840, 61083717, від 23.10.2021 №№ 61103082, 61103841, 61106020, 61104074, 61101824, 61101415, 61101646, 61106337, 61102005, 61104727, 61104921, 61103366, 61106993, 61105361, 61100654, 61104252, 61105500, 61105666, 61106162, від 25.10.2021 №№ 61121494, 61122292, 61121732, 61122430, від 01.11.2021 №№ 61286017, 61286796, 61286913, 61286168, та зареєструвала право приватної власності на спірні земельні ділянки за СТОВ «Україна» на підставі державного акту на землю серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997, яким посвідчувалось право колективної власності на землю.

Відповідно, оскільки державний акт на землю серії ЖТ-20-14-03 від 12.02.1997, посвідчує право колективної власності на землю, на окремий масив земель, площею 2480,4 га, останній, вочевидь, не є та не може бути підставою для набуття СТОВ «Україна» права приватної власності на більше, ніж 60 окремих земельних ділянок з різними площами та конфігураціями.

У зв`язку з наведеним, висновок Міністерства юстиції України про недотримання державними реєстраторами статей 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є обґрунтованим.

Колегія суддів також вважає таким, що відповідає вимогам закону висновок Міністерства юстиції про те, що оскільки право власності на земельні ділянки за СТОВ «Україна» було зареєстровано вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», то мають застосовуватися норми зазначеного Закону, зокрема ст. 13 цього Закону.

Одночасно, колегія суддів зауважує про безпідставність посилань Міністерства юстиції на п. 21 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, яким передбачено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Так, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, КСП «Україна» не було припинено, воно змінило організаційно-правову форму на СТОВ за рішенням загальних зборів членів КСП. Відповідно, ця норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Втім, під час розгляду справи судом було встановлено порушення прав Олевської міської ради, відповідно, такі права підлягають захисту у спосіб, визначений ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційних скарг, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, з огляду на викладене зазначає, що СТОВ «Україна», як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і за наслідками апеляційного провадження надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують вказаного висновку.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі № 906/702/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2023 у справі №906/702/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №906/702/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.10.2023.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

Т.П. Козир