ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/3258/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.,

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від заявника Шульга Ю.І., ордер серія ВН №1287295 від 27.09.2023р.;

від Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК Гусельщикова М.А., ордер серії ВН №1195879 від 05.10.2023р.;

від Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. не з`явився;

від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2023, про забезпечення позову до звернення з позовною заявою

у справі №916/3258/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СПМК-17

до Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК

треті особи:

1) Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна;

2) Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович;

головуючий суддя: Волков Р.В.

місце прийняття ухвали: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 05.10.2023 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю ,,СПМК-17 звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою до Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК за участю Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни та Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом:

-зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 27.06.2022 № 1752, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною, про звернення стягнення на предмет застави майно, яке належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», до набрання законної сили рішенням суду у справі щодо оскарження вказаного виконавчого напису;

-зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 15.07.2022 № 2026, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною, про звернення стягнення на предмет застави майно, яке належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», до набрання законної сили рішенням суду у справі щодо оскарження вказаного виконавчого напису.

В обґрунтування поданої заяви Товариство з обмеженою відповідальністю ,,СПМК-17 посилається на те, що має намір звернутися до суду з позовом про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни від 27.06.2022 № 1752 та від 15.07.2022 № 2026. Вважає, що виконавчі написи вчинені з порушенням норм чинного законодавства. Свої доводи мотивує, зокрема: вчиненням виконавчих написів в порушення умов договорів застави та ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; стягненням за виконавчими написами заборгованості, яка не була забезпечена договорами застави; безпідставною сумою заборгованості, яка стягнута за виконавчими написами; вчиненням виконавчих написів в порушення положень закону «Про санкції»; зверненням стягнення на майно, що перебуває під арештом в рамках кримінального провадження.

Так, заявник вказує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» та Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» було укладено два Договори застави транспортних засобів (майнової поруки) від 30.07.2020 та від 28.08.2020. Вказаними договорами застави (майнової поруки) забезпечувалося зобов`язання Боржника ТОВ «Миколаївбудцентр» за кредитним договором № 29275/OF від 13.06.2019. З умов обох договорів застави, які є аналогічними, вбачається, що заставою забезпечується виконання зобов`язань ТОВ «Миколаївбудцентр» (Боржник), за кредитним договором № 29275/OF від 13.06.2019 р., по поверненню наданого Боржнику кредиту у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 90 000 000,00 грн., терміном погашення до 31.12.2022 р., та по сплаті відсотків. Надалі між Боржником (ТОВ «Миколаївбудцентр») та Банком було укладено 15 додаткових угод до Кредитного договору. Згідно вказаних угод, Боржнику надавалися «окремі транші», визначені додатковими пунктами договору з різними строками погашення. Заставодавець не був повідомлений про вказані «окремі транші» та не поручався за виконання вказаних зобов`язань. Вказане підтверджується умовами договорів застави.

Зазначає також, що 27.06.2022 Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. вчинено виконавчий напис № 1752. Також, 15.07.2022 Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. вчинено виконавчий напис № 2026. Написи вчинені до настання строку погашення заборгованості за поновлювальною кредитною лінією (до 31.12.2022).

При цьому, заявник звернув увагу, що договори застави від 30.07.2020 р. та від 28.08.2020 р., містять пункт 4.6., що регулює позасудовий порядок звернення стягнення. Так, сторони у договорі визначили, що у випадку невиконання зобов`язань Боржника після отримання вимоги Банку, Заставодавець зобов`язаний передати предмет застави Заставодержателю і якщо Заставодавець не виконує обов`язок щодо передачі предмета застави у володіння Заставодержателя, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Вказане положення договору кореспондується зі ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Обов`язковість застосування даної норми при зверненні стягнення на рухоме майно було визначено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 21 грудня 2022 року, справа № 914/2350/18. Велика Палата ВС зазначає: « 61. …З метою звернення стягнення на предмет застави обтяжувач (заставодержатель, стягувач) повинен неухильно дотримуватись порядку дій, передбаченого спеціальним для цього виду правовідносин Законом № 1255-IV. Процедура звернення стягнення на заставлене рухоме майно передбачає активні дії заставодателя, який повинен передати предмет обтяження, якщо той перебуває у його володінні. 62. У разі відсутності активних дій заставодателя (передачі предмета обтяження обтяжувачу) звернення стягнення на предмет обтяження відбувається на підставі рішення суду.».

Вказане, на переконання заявника, свідчить про відсутність підстав для звернення стягнення у позасудовому порядку.

Крім того, як вказав заявник, Банк звернувся до суду з позовом до Боржника (ТОВ «Миколаївбудцентр») про стягнення заборгованості за кредитним договором № 29275/OF від 13.06.2019 (справа № 915/532/23). Основна сума боргу, згідно позовних вимог та розрахунку Банку становить 26 772 065,18 грн, водночас у виконавчих написах основна сума боргу за тим самим кредитним договором становить 32 847 607, 93 грн. За період з моменту вчинення виконавчого напису до дати звернення до суду погашення заборгованості не відбувалося. Водночас, у додатках до позовної заяви містяться платіжні інструкції про надання кредитних коштів на суму, що перевищує 477 мільйонів гривень, у той час, коли сума забезпечених вимог обмежена кредитною лінією у сумі 90 млн. грн.

Заявник зауважив, що без відома його як заставодавця, Банк з Боржником (ТОВ «Миколаївбудцентр») укладали додаткові угоди, за якими кредитний договір доповнювався новими підпунктами (1.1.4.- 1.1.9), згідно зазначених положень видавалися «окремі транші» зі спеціальним строком погашення. ТОВ «СПМК-17» поручився за виконання зобов`язань Боржника за кредитною лінією зі строком погашення до 31.12.2022 р., з урахуванням умов п.п.п 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3. Кредитного договору, а Банк звернув стягнення на заставу в рахунок заборгованості, яка виникла через надання додаткових траншів, згідно п.п 1.1.4.-1.1.9. кредитного договору, які фактично не було забезпечено майновою порукою.

Також, заявник відзначив, що Банком та нотаріусом під час вчинення напису не враховано норми закону «Про санкції». Пояснив, що до Боржника і Заставодавця (майнового поручителя) було застосовано санкції, у тому числі такі як блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном та зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань. Звернення стягнення на майно є по суті порушенням встановлених обмежень. Крім того, контроль за дотриманням обмежень стосовно активів здійснює Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА). Отже звернення стягнення на майно підсанкційних компаній може здійснюватися лише за участі АРМА, що можливо здійснити лише у судовому порядку.

Аналіз дій Банку у сукупності з доказами, наданими у судовій справі № 915/532/23, на думку заявника, свідчить про необґрунтованість, завищення суми заборгованості, під час вчинення виконавчих написів, недобросовісну поведінку ПАТ «МТБ Банк» та порушення законодавства «Про санкції».

За оскаржуваними виконавчими написами відкрито виконавчі провадження, описано та вилучено майно заявника. Здійснена оцінка вилученого майна, винесено постанову виконавця про звернення стягнення на майно та майно передано на реалізацію ДП «Сетам». Торги призначено на 21.08.2023 р.

Так, заявник вважає, що якщо виконавче провадження не буде зупинено, то відбудеться реалізація майна за протиправними виконавчими написами, Банк за рахунок реалізованого майна двічі стягне борг з майнового поручителя (оскільки за кожним з двох написів стягується один і той самий борг за кредитним договором № 29275/OF від 13.06.2019) у загальній сумі 68 839 927,00 грн, у тому числі задвоєну основну суму боргу: 65 695 218,8 грн, у той час як сам Банк у судовому провадженні стягує з боржника за вказаним кредитним договором основну суму боргу 26 772 065,18 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.07.2023 року у справі №916/3258/23 (суддя Волков Р.В.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» про забезпечення позову у справі № 916/3258/23 задоволено; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 27.06.2022 № 1752, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною, про звернення стягнення на предмет застави майно, яке належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», до набрання законної сили рішенням суду у справі щодо оскарження вказаного виконавчого напису; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 15.07.2022 № 2026, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною, про звернення стягнення на предмет застави майно, яке належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», до набрання законної сили рішенням суду у справі щодо оскарження вказаного виконавчого напису.

Задовольняючи вказану, суд виходив з того, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих написів, вчинених приватним нотаріусом, якими звернено стягнення на майно, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду майбутнього позову виконавцем буде примусово реалізовано майно на прилюдних торгах, то заявник (в майбутньому позивач) не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ "СПМК-17".

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Публічне акціонерне товариство ,,МТБ БАНК звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2023 про забезпечення позову до подання позовної заяви по справі №916/3258/23 та винести постанову, якою відмовити ТОВ "СПМК-17" в задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

На думку скаржника суд першої інстанції при винесенні рішення не звернув уваги на те, що:

-заяву про забезпечення позову було подано без додержання вимог ст.. 139 ГПК України, а тому суд повинен був повернути її заявнику;

- виконавчі написи з позовом про оскарження яких має намір звернутися заявник вчинені га договорах застави по різним кредитним договорам, що свідчить про неможливість розгляду позовних вимог з різним предметом позову в одній позовній заяві;

- ТОВ "СПМК-17" не доведено що обраний захід забезпечення позову буде домірним позовній заяві, яка буде подана у майбутньому та буде забезпечено збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи;

- заявником у заяві про вжиття заходів до щодо забезпечення позову у контексті заявлених позовних вимог не наведено достатніх обґрунтувань та не долучено належних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись до суду. Даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведено.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо необхідності задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено Банку в зустрічному забезпеченні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 клопотання Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Публічному акціонерному товариству ,,МТБ БАНК строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2023, про забезпечення позову до звернення з позовною заявою у справі №916/3258/23; призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК до розгляду на 05 жовтня 2023 року о 14:30 год.

27.09.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СПМК-17 про участь в судовому засіданні, яке призначене на 05 жовтня 2023 року о 14:30 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку „EASYCON.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СПМК-17 Шульги Юлії Іванівни про проведення судового засідання, призначеного на 05 жовтня 2023 року о 14:30 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено; судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення „EASYCON.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції 05.10.2023 представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник заявника заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами оскарження ухвали.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.07.2023 у справі №916/3258/23 (суддя Волков Р.В.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СПМК-17» про забезпечення позову у справі № 916/3258/23 задоволено; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 27.06.2022 № 1752, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною, про звернення стягнення на предмет застави майно, яке належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», до набрання законної сили рішенням суду у справі щодо оскарження вказаного виконавчого напису; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 15.07.2022 № 2026, вчиненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною, про звернення стягнення на предмет застави майно, яке належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СПМК-17», на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», до набрання законної сили рішенням суду у справі щодо оскарження вказаного виконавчого напису.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Верховний Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Європейським судом з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" (рішення від 19.03.1997) зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 21.05.2020 у справі № 906/20/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі № 916/2761/20).

Як встановлено господарським судом та підтверджено під час апеляційного перегляду, у даному випадку заявник на підставі пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України просить зупинити стягнення, яке вже відбувається, на підставі виконавчих написів нотаріуса.

Вказує, що за оскаржуваними виконавчими написами відкрито виконавчі провадження, описано та вилучено майно Позивача. Здійснена оцінка вилученого майна, винесено постанову виконавця про звернення стягнення на майно та майно передано на реалізацію ДП «Сетам». Торги призначено на 21.08.2023.

При цьому заявник має намір звернутися до суду з позовом про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, оскільки вважає, що такі написи вчинено з порушенням норм законодавства. Тобто позовна заява буде містити немайнові вимоги, рішення про задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтовував її можливістю звернення стягнення на майно, що є предметом договорів застави, та на яке звернуто стягнення на підставі виконавчих написів.

У підтвердження викладених заявником обставин, останнім надано суду копії кредитного договору № 29275/OF від 13.06.2019 з додатковими угодами, договорів застави від 13.07.2020 та від 28.08.2020, виконавчих написів від 27.06.2022 та від 15.07.2022, за якими звернуто стягнення на майно, яке передане за договорами застави у забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Миколаївбудцентр" за кредитним договором №29275/OFвід 13.06.2019.

На підтвердження перебування виконавчих написів на примусовому виконанні заявником надано суду постанови приватного виконавця про відкриття виконавчих проваджень, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про опис та арешт майна, про призначення оцінки, про звернення стягнення та інші.

На підтвердження передання майна на реалізацію ДП «Сетам» та призначення торгів на 21.08.2023 заявником надано скріншоти сторінки сайту setam.net.ua.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із огляду на викладені заявником обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «СПМК-17» про забезпечення позову до подання позовної заяви у визначений ним спосіб, оскільки спірні виконавчі написи перебувають на примусовому виконанні, в межах якого, за наслідком вчинення виконавцем визначених Законом України "Про виконавче провадження" дій, буде звернуто стягнення на спірне майно за виконавчими написами, при цьому ТОВ «СПМК-17» має намір оскаржити такі написи шляхом звернення до суду з вимогами про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, через те, що вважає, що такі виконавчі написи здійснено з порушенням норм чинного законодавства, а тому існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих написів, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Колегія суддів погоджується з вірним висновком суду, що у разі, якщо до закінчення розгляду майбутнього позову виконавцем буде примусово реалізовано майно на прилюдних торгах, то заявник (в майбутньому позивач) не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ТОВ "СПМК-17".

Крім того, як вірно вказано господарським судом, захід забезпечення позову про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса не є тотожним позовній вимозі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки в даному випадку до вирішення спору по суті про відповідність/невідповідність оспорюваного виконавчого напису вимогам закону лише зупиняється процедура виконання такого виконавчого напису з метою надання можливості позивачу захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження, без нових звернень до суду.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.08.2021 по справі № 902/1264/20 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.05.2021 № 916/2761/20.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженої ухвали апелянтом не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскаржувана ухвала є вмотивованою, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки.

Посилання Банку про порушення заявником правил об`єднання майбутніх позовних вимог колегія суддів вважає безпідставним, оскільки на даному етапі суд не розглядає та не має розглядати питання об`єднання позовних вимог, так як заяву про забезпечення позову подано до подання позовної заяви.

Водночас, правовідносини Банку та Боржника (ТОВ «Миколаївбудцентр») у даному випадку випливають з одного Кредитного договору № 29275/OF від 13.06.2019, задля забезпечення зобов`язань з якого між Заявником та Банком було укладено два договори застави транспортних засобів (майнової поруки) від 30.07.2020 та від 28.08.2020. Таким чином питання об`єднання позовних вимог має досліджуватися судом після звернення ТОВ «СПМК-17» з позовною заявою про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню.

При цьому, вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Щодо посилань скаржника стосовно безпідставної відмови судом у задоволенні клопотання Банку про застосування зустрічного забезпечення, то колегія суддів враховує, що 21.04.2021 указом Президента України № 169/2021 введено в дію рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 15.04.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (надалі - рішення РНБО від 15.04.2021). Згідно рішення РНБО від 15.04.2021 р. до ТОВ «СПМК-17» строком на три роки застосовано, зокрема, такі види обмежень: блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено Банку про застосування зустрічного забезпечення у вигляді внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у вартісному вираженні предмета застави.

Водночас, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановленого судом першої інстанції.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК на ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2023 про забезпечення позову до звернення з позовною заявою у справі №916/3258/23 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2023 у справі №916/3258/22 - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,МТБ БАНК - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 31.07.2023 року по справі №916/3258/23 - залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

09.10.2023р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький

Суддя А.І. Ярош