номер провадження справи 15/192/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 Справа №908/2401/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства «Інститут титану», 69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 180

до відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів», 69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 74А

про стягнення коштів

без виклику представників сторін

суть спору

25.07.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Інститут титану», м. Запоріжжя до відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів», м. Запоріжжя про стягнення заборгованості у розмірі 36 029,86 грн з яких: основний борг в сумі 5992,71 грн, відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 2796,32 грн, 3% річних у сумі 2796,32 грн, інфляційні втрати у сумі 11 673,37 грн.

Крім того, позивачем заявлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2023, справу № 908/2401/23 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 02.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2401/23, присвоєно справі номер провадження 15/192/23. Ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Запропоновано відповідачу надати у строк до 01.09.2023, відповідно до ст. 165 ГПК України, відзив на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача або визнання позовних вимог, якщо такі докази не надані позивачем. Запропоновано позивачу у строк до 15.09.2023 у разі отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив, оформлену згідно вимог ст. 166 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується відповідь позивача, якщо такі докази не надані відповідачем, а також надіслати на адресу суду докази, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу. Запропоновано відповідачу надати у строк до 02.10.2023, відповідно до ст. 167 ГПК України, надати заперечення разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Підставою для звернення з позовом до суду стала несплата відповідачем заборгованості з орендної плати за договором оренди № 7/2018А від 29.11.2018 в розмірі 5992,71 грн та відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 2796,32 грн. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань щодо внесення орендних платежів та відшкодування витрат на утримання орендованого майна позивач вважає, що відповідач має сплатити борг з урахуваннями річних процентів та інфляційних втрат. Позов обґрунтовано умовами договору № 7/2018А від 29.11.2018, а також приписами статті 193, ч. 6 ст. 232, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 286 Господарського кодексу України (далі за текстом ГК України), ч. 1 ст. 509, статей 525, 530, 625, 629, ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду Запорізької області від 02.08.2023 у справі № 908/2401/23 отримана уповноваженою особою відповідача Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» 08.08.2023.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд установив.

29.11.2018 між Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» (орендар, відповідач у справі) та Акціонерного товариства «Інститут титану» (орендодавець, позивач у справі) укладено договір оренди № 7/2018А (надалі Договір оренди), за умовами якого (п. 1.1 Договору оренди) позивач зобов`язався передати відповідачу в строкове платне користування на умовах цього Договору, а відповідач зобов`язується прийняти Об`єкт оренди та сплачувати позивачеві орендну плату за користування ним.

Об`єкт оренди частина корпусу укрупнених дослідних установок (літера Ж, інв. № 3617), загальною площею 200,00 кв.м (надалі Об`єкт оренди) розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 14, та належить Орендодавцеві на праві власності.

Пунктами 2.1.-2.2., 2.4. Договору оренди передбачено, що Об`єкт оренди надається Орендарю з метою розміщення ділянки спецелектрометалургії. Об`єкт оренди надається в строкове платне користування з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Об`єкта оренди на термін до 29.11.2019 (надалі Строк оренди). Користування Об`єктом оренди відбувається щомісячно протягом усього Строку оренди.

Згідно з пунктом 3.1.-3.3. Договору оренди приймання-передача Об`єкта оренди здійснюється уповноваженими представниками Сторін. Орендодавець зобов`язаний передати Орендарю Об`єкт оренди в строк, визначений у п. 4.3.1. цього Договору, про що Сторони підписують відповідний Акт приймання-передачі в строкове платне користування Об`єкта оренди, в якому має бути зазначений технічний стан Об`єкта оренди на момент його передачі. Об`єкт оренди вважається переданим Орендарю з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін Акту передачі, який є невід`ємною частиною цього Договору.

29.11.2018 між позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі в строкове платне користування Об`єкта оренди.

Пунктом 5.1. Договору оренди передбачено, що Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 № 786, зі змінами та доповненнями. Розмір орендної плати визначений у Розрахунку розміру плати за оренду нерухомого майна (Додаток 1), що є невід`ємною частиною цього Договору. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендар здійснює оплату орендної плати за поточний (розрахунковий) місяць не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі цього Договору в національній валюті України шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок Орендодавця, який визначений цим Розділом.

Відповідно до п. п. 4.1.4. п. 4.1. Договору оренди Орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати встановлену цим Договором плату за користування Об`єктом оренди (орендну плату).

У період листопад 2018 року-лютий 2019 року позивачем виставлено відповідачеві такі рахунки:

Рахунок-фактура № СФ-0000630 від 30.11.2018 оренда за листопад 2018 року на загальну суму 170,11 грн з ПДВ;

Рахунок-фактура № СФ-0000696 від 31.12.2018 оренда за грудень 2018 року на загальну суму 2572,09 грн з ПДВ;

Рахунок-фактура № СФ-0000051 від 31.01.2019 оренда за січень 2019 року на загальну суму 2597,81 грн. з ПДВ;

Рахунок-фактура № СФ-0000116 від 07.02.2019 оренда за лютий 2019 року на загальну суму 652,70 грн з ПДВ.

У період листопад 2018 року-лютий 2019 року позивачем та відповідачем підписано такі акти здачі-приймання послуг:

Акт № 1 від 30.11.2018 здачі-приймання послуг за Договором оренди № 7/2018А від 29.11.2018 на загальну суму 170,11 грн з ПДВ;

Акт № 2 від 31.12.2018 здачі-приймання послуг за Договором оренди № 7/2018А від 29.11.2018 на загальну суму 2572,09 грн з ПДВ;

Акт № 1 від 31.01.2019 здачі-приймання послуг за Договором оренди № 7/2018А від 29.11.2018 на загальну суму 2597,81 грн з ПДВ;

Акт № 2 від 07.02.2019 року здачі-приймання послуг за Договором оренди № 7/2018А від 29.11.2018 на загальну суму 652,70 грн з ПДВ.

Відповідач виставлені рахунки на загальну суму 5992,71 грн не оплатив, через що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем з орендної плати в розмірі 5992,71 грн.

Згідно з п. п. 4.1.5. п. 4.1. Договору оренди Орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого Майна. Після підписання цього Договору укласти з Орендодавцем договір про надання послуг з технічного обслуговування обладнання.

Пунктом 5.2. Договору оренди передбачено, що Орендар додатково сплачує Орендодавцеві, окрім орендної плати, платежі за Договором про надання послуг з технічного обслуговування обладнання.

29.11.2018 на виконання вказаних вище умов Договору оренди між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 100/18А про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна (надалі Договір про відшкодування).

Пунктами 1.1.-1.2. Договору про відшкодування обумовлено, що Орендодавець забезпечує утримання орендованого нерухомого майна (утримання та обслуговування засобів охорони, енергоносіїв, будинків та споруд, підтримку санітарного стану орендованого майна) та надання комунальних послуг за оренду нерухомого майна, що належить до компенсації. Орендар користується нерухомим майном - частина корпусу укрупнених дослідних установок (літера Ж, інв. № 3617), загальною площею 200,00 кв.м, (надалі - Об`єкт оренди) розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 14 та бере участь у витратах Орендодавця на утримання та надання комунальних послуг, що належить до компенсації (Додаток № 1).

Згідно з п. 2.1.-2.3. Договору про відшкодування передбачено, що вартість Договору складає: витрати на утримання будівлі Об`єкта оренди, що надасться в оренду, згідно Додатку № 1 6719,77 грн на місяць з урахуванням ПДВ; вартість спожитих комунальних послуг (освітлення, водопостачання, водовідведення) у відповідності з показниками лічильників, встановлених у Орендодавця, та опалення пропорційно орендованій площі, згідно тарифів постачальної організації. Орендодавець та Орендар кожного останнього місяця Звітного періоду складають Акти про утримання орендованого нерухомого майна та спожиті енергоресурси (електроенергія, вода). Орендодавець виставляє рахунок, датований останнім днем Звітного періоду. Оплата послуг здійснюється з квітня Орендарем щомісячно протягом 7 днів з моменту отримання виставлених Орендодавцем рахунків та підписаних Сторонами Актів виконаних робіт.

Відповідно до п.п. 4.1.1. п. 4.1 Договору про відшкодування Орендодавець має право вимагати своєчасної оплати наявних послуг.

У свою чергу за умовами п.п. 4.2.4. п. 4.2. Договору про відшкодування відповідач зобов`язаний щомісячно підписувати Акти виконаних робіт та оплачувати надані послуги згідно рахунків, виставлених Орендодавцем.

У період з листопада 2018 року до лютого 2019 року позивачем було виставлено відповідачеві наступні рахунки, а саме:

Рахунок-фактура № СФ-0000629 від 30.11.2018 за послуги з утримання орендованої площі у листопаді 2018 року на загальну суму 447,98 грн з ПДВ;

Рахунок-фактура № СФ-0000684 від 31.12.2018 за послуги з утримання орендованої площі у грудні 2018 року на загальну суму 6719,77 грн з ПДВ;

Рахунок-фактура № СФ-0000050 від 31.01.2019 за послуги з утримання орендованої площі у січні 2019 року на загальну суму 6719,77 грн з ПДВ;

Рахунок-фактура № СФ-0000084 від 07.02.2019 за послуги з утримання орендованої площі у лютому 2019 року на загальну суму 1679,94 грн з ПДВ;

Протягом листопада 2018 року-лютий 2019 року позивачем та відповідачем було підписано такі акти здачі-приймання послуг, а саме:

Акт № 1 від 30.11.2018 здачі-приймання робіт за Договором № 100/18А від 29.11.2018 на загальну суму 447,98 грн з ПДВ;

Акт № 2 від 31.12.2018 здачі-приймання робіт за Договором № 100/18А від 29.11.2018 на загальну суму 6719,77 грн з ПДВ;

Акт № 1 від 31.01.2019 здачі-приймання робіт за Договором № 100/18А від 29.11.2018 на загальну суму 6719,77 грн з ПДВ;

Акт № 2 від 07.02.2019 здачі-приймання робіт за Договором № 100/18А від 29.11.2018 на загальну суму 1679,94 грн з ПДВ.

Термін дії Договору з моменту передачі Об`єкта оренди за актом здачі-приймання згідно з умовами договору №7/2018А до завершення терміну дії Договору оренди №7/2018А від 29.11.2018 (п. 8.1 Договору про відшкодування).

Відповідач прийняті за договором зобов`язання в частині відшкодування витрат на утримання орендованого майна на користь позивача не виконав у повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 15 567,46 грн.

З вимогою про сплату боргу за договором оренди №7/2018А від 29.11.2018 та за договором про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна № 100/18А від 29.11.2018 позивач звертався до відповідача із претензіями за вих. № 72 від 12.05.2023, № 567 від 07.09.2021 та № 06 від 06.01.2023.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди нерухомого майна та договором про утримання цього майна в частині повного та своєчасного внесення орендної плати та інших платежів, згідно з умовами укладених договорів, стало підставою звернення позивача до суду про стягнення боргу в розмірі 36 029,86 грн з яких: основний борг в сумі 5992,71 грн, відшкодування витрат на утримання орендованого майна в розмірі 2796,32 грн, 3% річних у сумі 2796,32 грн, інфляційні втрати у сумі 11 673,37 грн.

Дослідивши обставини справи та надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Правовідносини сторін є господарськими, що випливають з договору оренди нерухомого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Аналогічні положення закріплені в ст. 509 Цивільним кодексом України (далі ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 283 ГК України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Об`єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) ч. 3 ст. 283 ГК України.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом ч. 6 ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

У частині першій статті 762 ЦК України за кріплено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (ч. 3 ст. 285 ГК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Між сторонами у справі укладено договір оренди нерухомого майна.

Сторонами обумовлено в пункті 5.1 Договору оренди, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 № 786, зі змінами та доповненнями. Розмір орендної плати визначений у Розрахунку розміру плати за оренду нерухомого майна (Додаток 1), що є невід`ємною частиною цього Договору.

При цьому, згідно з п.п. 4.1.5. п. 4.1. Договору оренди відповідач зобов`язався здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого Майна. Після підписання цього Договору укласти з позивачем договір про надання послуг з технічного обслуговування обладнання.

Такий договір також укладено між сторонами 29.11.2018, за умовами якого (п. 2.1., 2.2) вартість Договору складає: витрати на утримання будівлі Об`єкта оренди, що надасться в оренду, згідно Додатку № 1 6719,77 грн на місяць з урахуванням ПДВ; вартість спожитих комунальних послуг (освітлення, водопостачання, водовідведення) у відповідності з показниками лічильників, встановлених у позивача, та опалення пропорційно орендованій площі, згідно тарифів постачальної організації. Позивач та відповідач кожного останнього місяця Звітного періоду складають Акти про утримання орендованого нерухомого майна та спожиті енергоресурси (електроенергія, вода). Позивач виставляє рахунок, датований останнім днем Звітного періоду.

Як зазначалось вище, позивачем виставлені відповідачу на оплату рахунки з орендної плати на загальну суму 5992,71 грн та за послуги з утримання орендованої площі на загальну суму 15 567,46 грн.

За умовами п. 5.1 Договору оренди відповідач здійснює оплату орендної плати за поточний (розрахунковий) місяць не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

За умовами п. 2.3. Договору про відшкодування оплата послуг здійснюється з квітня відповідачем щомісячно протягом 7 днів з моменту отримання виставлених позивачем рахунків та підписаних Сторонами Актів виконаних робіт.

Рахунки відповідачем не оплачені.

Станом на дату звернення до суду за відповідачем рахується основна заборгованість перед позивачем в сумі 5992,71 грн з орендної плати за договором оренди нерухомого майна №7/2018А від 29.11.2018 та борг в розмірі 15 567,46 грн з витрат на утримання майна за договором про відшкодування витрат №100/18А від 29.11.2018, проте вказана заборгованість за виставленими рахунками відповідачем не сплачена.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідачем не подано, ані обґрунтованих заперечень вимогам позивача в цій частині, ані доказів сплати боргу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 7/2018А від 29.11.2018 у розмірі 5992,71 грн та за договором № 100/18А від 29.11.2018 в розмірі 15 567,46 грн з витрат на утримання майна, які підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь за прострочення виконання основного зобов`язання за вказаними договорами інфляційні втрати за період квітень 2019 року-травень 2023 року у розмірі 11 673,37 грн, три проценти річних за період з 16.03.2019 до 10.07.2023 в розмірі 2796,32 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок трьох процентів річних, з урахуванням обґрунтованого розміру заборгованості, вважає його обчисленим неправильно у межах періоду, зазначеного позивачем.

Здійснивши обрахунок трьох процентів річних за період з 16.03.2019 до 10.07.2023 (1578 днів), суд встановив та вважає обґрунтованою сумою трьох процентів річних за період 16.03.2019-10.07.2023 в розмірі 2794,55 грн, яка підлягає стягненню.

У частині вимог про стягнення трьох процентів річних в розмірі 1,77 грн слід відмовити.

При цьому, інфляційні втрати за період з квітня 2019 до травня 2023 року розраховано позивачем правильно, тому в цій частині позов слід задовольнити повністю, стягнувши 11 673,37 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 86 ГПК України).

Ураховуючи вищенаведене у сукупності, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме в розмірі 36 028,09 грн, з яких заборгованість з орендної плати в розмірі 5992,71 грн, заборгованість з витрат на утримання орендованого майна в розмірі 15 567,46 грн, інфляційні втрати 11 673,37 грн, три проценти річні 2794,55 грн.

У порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

07.08.2023 позивачем подано клопотання про доручення доказів до матеріалів справ, а саме доказів понесення витрат на правову допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до положень якої, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 7000,00 грн, позивачем додано до матеріалів справи: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1068871 від 30.06.2023; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001151 від 29.06.2016; копію договору про надання правової допомоги № 0811/2021 від 08.11.2021 та додаткової угоди до нього №5 від 02.07.2023, укладеного з Адвокатським бюро «Кравця Олександра»; копію акту приймання-передачі послуг від 01.08.2023; копію рахунку АБ № 0007 від 01.08.2023 про сплату послуг за договором про надання правової допомоги № 0811/2021 від 08.11.2021 в розмірі 7000,00 грн.

В акті приймання-передачі послуг від 01.08.2023 зазначено, що Адвокатське Бюро в особі адвоката Кравця О.О. надало замовнику АТ «Інститут титану» юридичні послуги у період з 20.07.2023 до 01.08.2023 за договором № 0811/2021 від 08.11.2021, за яким вартість послуг склала 7000,00 грн.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 165 ГПК України, у позовній заяві позивач надавав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зазначаючи розмір на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

З урахуванням наданих документів, змісту виконаних адвокатом робіт та наданих послуг під час розгляду даної справи, суд вважає обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням частикового задоволення позовних вимог, в сумі 6999,66 грн, тому у зв`язку з частковим задоволенням позову судові витрати з професійної правничої допомоги покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» (вул. Патріотична, буд. 74А, м. Запоріжжя, 69005, ідентифікаційний код юридичної особи 00190414) на користь Акціонерного товариства «Інститут титану» (просп. Соборний, 180, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код юридичної особи 00201081) заборгованість з орендної плати в розмірі 5992,71 грн (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 71 коп.), заборгованість з витрат на утримання орендованого майна в розмірі 15 567,46 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень 46 коп.), інфляційні втрати в розмірі 11 673,37 грн (одинадцять тисяч шістсот сімдесят три гривні 37 коп.), три проценти річні в розмірі 2794,55 грн (дві тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні 55 коп.). Видати наказ.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут спеціальних сталей, сплавів та феросплавів» (вул. Патріотична, буд. 74А, м. Запоріжжя, 69005, ідентифікаційний код юридичної особи 00190414) на користь Акціонерного товариства «Інститут титану» (просп. Соборний, 180, м. Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код юридичної особи 00201081) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2683,87 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят три гривні 87 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6999,66 грн (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 66 коп.). Видати наказ.

У частині позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних в розмірі 1,77 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.10.2023.

Суддя І. С. Горохов