ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. Справа№ 910/12274/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Сусла Ірина Миколаївна (поза межами приміщення суду);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023, повний текст рішення складено 17.05.2023

у справі № 910/12274/22 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Приватного підприємства "АВС-АГРО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП"

про стягнення 2 816 269,26 грн,-

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Приватне підприємство "АВС-АГРО" (далі - позивач, Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення заборгованості за договором поставки сільськогосподарської продукції від 18.04.2022 №367-04/22С (далі - Договір) у розмірі 2 682 078,23 грн, а також 33 826,42 3% річних і 100 364,61 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано обов`язок стосовно оплати отриманого за Договором товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 позов Приватного підприємства "АВС-АГРО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" про стягнення 2 816 269,26 грн задоволено частково.

Рішення мотивоване тим, що заборгованість у сумі 2 682 078,23 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню. Перевіривши здійснені позивачем розрахунок, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що він неправильний в частині 3% річних. За розрахунком суду 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 32 321,74 грн. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду, а в частині стягнення інфляційних втрат у повному обсязі за розрахунком позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що відповідно до п. 5.1 договору, постачальник зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що товар, який поставляється по даному договору, є продукцією власного виробництва, постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість. Проте доказів надсилання оригіналу листа на фірмовому бланку до суду надано не було. Також не було надано електронних доказів, завірених електронним підписом. У постанові № 922/51/20 від 29.01.2021 Верховний Суд у складі колегії вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1. оригінал; 2. електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3. паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Жодного із цих трьох видів доказів та доказів відправлення такого листа до суду надано не було.

Згідно із п. 4.4 договору, у разі ненадання такого листа покупець має право притримати сплату 10% від договору до усунення такого порушення. Станом на дату подання цієї апеляційної скарги позивачем такого листа надано не було, тому вважаємо, що умова для сплати 10% від договору, а саме 509 999 грн не настала.

Скаржник посилається на те, що згідно із п. 4.1 договору:

- 80% вартості кожної окремої партії товару - протягом 2 (двох) банківських днів з моменту відвантаження покупцем партії товару у залізничний транспорт, підписання даного договору, отримання покупцем рахунка-фактури та видаткової накладної на товар. Мінімальний розмір партії товару - одна транспортна одиниця (залізничний вагон);

- 6% вартості партії товару протягом 3 (трьох) банківських днів, наступних за датою отримання кінцевим покупцем партії товару з урахуванням якісних показників, зазначених в п. 6.1 даного договору;

- 14% вартості партії товару протягом 3 (трьох) банківських днів, наступних за датою отримання на поточний банківський рахунок відшкодування ПДВ кінцевим покупцем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних постачальника та покупця.

У зв`язку із чим, скаржник вважає, що частина заявленої позивачем ціни позову, а саме: 713 999,86 грн, є сумою ПДВ, яку згідно із п. 4.1. договору протягом 3 (трьох) банківських днів, наступних за датою отримання на поточний банківський рахунок відшкодування ПДВ кінцевим покупцем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних постачальника та покупця. Кінцевим покупцем є ТОВ "Грейн Партнер", якому відповідач поставив товар, куплений у позивача за договором № 776 від 21.04.2022. Наразі ні кінцевим покупцем, ні державою ПДВ не відшкодовано, тому не маємо змоги відшкодувати його позивачу.

На думку скаржника, судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовані норми процесуального законодавства до вказаних правовідносин, що порушує принцип "суд знає закони". Судом було проігноровано ненадання позивачем доказів, зазначених вище.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та додаткових пояснень у справі

18.08.2023 представником позивача до Північного апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 відмовлено у задоволенні заяви №б/н від 16.08.2023 позивача про поновлення процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/12274/22. Відзив на апеляційну скаргу, поданий до Північного апеляційного господарського суду 18.08.2023 залишено без розгляду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/12274/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 залишено без руху; запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 із зазначенням, причин поважності пропуску строку;

- докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 910/12274/22 у розмірі 63 366,05 грн;

Так колегія суддів встановила, що апеляційна скарга була подана 07.06.2023, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження ( останній день, відповідно до ст. 256 ГПК України, - 06.06.2023), без клопотання про поновлення такого строку, також до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору.

28.06.2023 представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" було подано клопотання про усунення недоліків у апеляційній скарзі, у якому зазначено, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18.05.2023, тому скаржник вважає, що строк на апеляційне оскарження починається з наступного дня, тобто з 19.05.2023. Також до заяви про усунення недоліків додано платіжну інструкцію № 50 від 28.06.2023, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 63 366,05 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22. Призначено справу № 910/12274/22 до розгляду у судовому засіданні 22.08.2023.

15.08.2023 від представника Приватного підприємства "АВС-АГРО" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. який є суддею-доповідачем, на лікарняному, розгляд справи призначений на 22.08.2023 о 12 год. 40 хв. не відбувся.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023, у зв`язку із перебування судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023, справу № 910/12274/22 передано колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Коротун О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2023 прийнято справу № 910/12274/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Коротун О.М., Ткаченко Б.О. Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 на 19.09.2023 в режимі відеоконференції.

19.09.2023 відповідачем до Північного апеляційного господарського суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції в національній валюті № 5202 від 18.09.2023, яка свідчить про доброчесність відповідача та готовність виконувати зобов`язання перед позивачем. Відповідач додає допис на офіційному сайті АТ "Укрзалізниця" про можливість невиконання зобов`язань, передбачених укладеними договорами у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин та зазначено про понесення збитків через невиконання АТ "Укрзалізницею" своїх зобов`язань, що призвело до формування автомобільної черги на кордоні та простою транспортних засобів відповідача, що призвело до зіпсування зерна відповідача та неприйняття його покупцями відповідача.

Також відповідач у поданому клопотанні просить відмовити у задоволенні позову у частині штрафних санкцій, а саме: 32 321,74 грн 3% річних, 100 364,61 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 відмовлено у задоволенні заяви №б/н від 16.08.2023 позивача про поновлення процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/12274/22. Відзив на апеляційну скаргу, поданий до Північного апеляційного господарського суду 18.08.2023 залишено без розгляду.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що позивачем у одному документі поєднано як сам відзив на апеляційну скаргу, який залишено без розгляду, так і заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на користь Приватного підприємства "АВС-Агро" 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, щодо захисту інтересів в апеляційній інстанції та надані відповідні докази.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, тимчасові непрацездатності суддів, зміну складу колегії суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/12274/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представники відповідача у судове засідання 19.09.2023 не з`явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа, відповідно до якої документ в електронному вигляді від 31.08.2023 у справі № 910/12274/22 було надіслано одержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 31.08.2023 о 18:44.

Представник позивача у судовому засіданні 19.09.2023 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.04.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір, за умовами якого: позивач, за договором постачальник, зобов`язався доставити, а відповідач, за договором покупець, прийняти та оплатити за поставлену сільськогосподарську продукцію, а саме: соняшник (код товару згідно з УКТ ЗЕД), урожаю 2021 року, в кількості, 300 000 тонн по ціні 14 912,28 грн без ПДВ., за одну метричну тонну, у строк до 06.05.2022, на загальну суму 5 099 999,76 грн +/- 10%. Поставка товару партіями допускається (пункт 1.1); оплата 86% вартості і кожної партії товару здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 5-7-ох банківських днів з моменту надання видаткової накладної, отриманих від елеватору реєстрів ТТН на прийняте зерно, 14% вартості партії товару протягом 2-ох банківських днів, наступних за датою отримання на поточних рахунок відшкодування ПДВ відповідачем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних позивача. Позивач має зареєструвати податкові накладні в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням відповідачу квитанції щодо їх реєстрації, а також правильно заповнені товарно-транспортні накладні (пункт 4.1); остаточний розрахунок за товар проводиться виходячи фактично поставленої кількості товару, як визначено розділом 3 Договору на підставі отриманих від елеватору поставки реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку, реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням відповідачем квитанції щодо їх реєстрації, а також правильно заповнених товарно-транспортних накладних (пункт 4.2); позивач зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що товар, який поставляється по даному договору, є продукцією власного виробництва, позивач має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податку на додану вартість (пункт 5.1); договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (пункт 11.1 договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору в період з 21.04.2022 по 25.04.2022, до місця поставки (Хмельницька область, Ярмолинецький район, смт. Ярмолинці вул. Гагаріна, 44/1; далі - елеватор поставки) відповідно до пункту 3.1. договору позивач поставив 303 080 т, соняшнику врожаю 2021 року на загальну суму 5 011 385,37 гривень з ПДВ, що підтверджується такими накладними:

- №62 від 22.04.2022, 125 720 т соняшнику врожаю 2021 року, на суму - 2 073 122,48 грн з ПДВ;

- №63 від 23.04.2022, 53 320 т соняшнику врожаю 2021 року, на суму - 892 843,61 грн з ПДВ;

- №64 від 25.04.2022, 124 040 тон соняшнику врожаю 2021 року, на суму - 2 045 419,28 грн з ПДВ.

Товариство прийняло товар і зауважень щодо якості та кількості товару не заявляло.

Отримання товару відповідачем також підтверджується такими товарно-транспортними накладними:

- від 21.04.2022 №1, автомобіль MAN TGX 18.440, д.н. НОМЕР_1 , причіп самоскид НОМЕР_5, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора доставки" з підтвердженням отримання соняшнику 22.04.2022 вагою 24 020 т;

- від 21.04.2022 №2, автомобіль DAF XF 105.460, д.н. НОМЕР_2 , та причіп самоскид НОМЕР_6, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 22.04.2022 вагою 26 340 т;

- від 21.04.2022 №3, автомобіль MAN TGX 18.440, д.н. НОМЕР_3 та причіп самоскид НОМЕР_7, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 22.04.2022 вагою 26 100 т;

- від 21.04.2022 №4, автомобіль DAF XF 105.460, д.н. НОМЕР_2 , та причіп самоскид НОМЕР_8, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 22.04.2022 вагою 25 660 т;

- від 21.04.2022 №5, автомобіль RENAULT, PREMIUM 420, д.н. НОМЕР_4 , та напівпричіп самоскид НОМЕР_9, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 22.04.2022 вагою 23 600 т;

- від 22.04.2022 №6, автомобіль DAF XF 105.460, д.н. НОМЕР_2 та причіп самоскид НОМЕР_8, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 23.04.2022 вагою 26 100 т;

- від 22.04.2022 №7, автомобіль DAF XF 105.460, д.н. НОМЕР_3 , та причіп самоскид НОМЕР_10, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 23.04.2022 вагою 27 220 т;

- від 25.04.2022 №8, автомобіль DAF XF 105.460, д.н. НОМЕР_2 та причіп самоскид НОМЕР_8, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 25.04.2022 вагою 25 200 т;

- від 25.04.2022 №9, автомобіль DAF XF 105.460, д.н. НОМЕР_3 , та причіп самоскид НОМЕР_10, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 25.04.2022 вагою 25 980 т;

- від 25.04.2022 №10, автомобіль MAN TGX 18.440, д.н. НОМЕР_1 , причіп самоскид НОМЕР_5, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 25.04.2022 вагою 25 460 т;

- від 25.04.2022 №11, автомобіль RENAULT, PREMIUM 420, д.н. НОМЕР_4 , та напівпричіп самоскид НОМЕР_9, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 25.04.2022, вагою 22940тонн;

- від 25.04.2022 року №12, автомобіль MAN TGX 18.440, д.н. НОМЕР_1 , причіп самоскид НОМЕР_11, на звороті міститься відтиск печатки, "Елеватора поставки" з підтвердженням отримання соняшнику 25.04.2022 вагою 24 460 т.

На виконання пункту 4.2 договору позивачем було зареєстровано такі податкові накладні:

- № 62 від 22.04.2022, що підтверджується квитанцією, яка зареєстрована ДПС 13.06.2022 за № ;

- № 63 від 23.04.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією, яка зареєстрована ДПС 13.06.2022 за № ;

- № 64 від 25.04.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією, яка зареєстрована ДПС 13.06.2022 за № .

У зв`язку із чим, з огляду на реєстрацію податкових накладних та умов договору відповідач був зобов`язаний провести оплату за товар у розмірі 14% вартості партії товару, протягом 2 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН:

- за видатковою накладною №62 від 22.04.2022 - у строк до 15.06.2022 включно;

- за видатковою накладною №63 від 23.04.2022 - у строк до 15.06.2022 включно;

- за видатковою накладною №64 від 25.04.2022 - у строк до 15.06.2022 включно.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач перерахував позивачу 2 329 307,14 грн за отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями №3406 від 29.04.2022 на суму 100 588,98 грн з ПДВ, № 3415 від 02.05.2022 на суму 201 177,96 грн з ПДВ, № 3436 від 04.05.2022 на суму 402 355,92 грн з ПДВ, № 152 від 25.05.2022 на суму 412 249,94 грн з ПДВ; № 3565 від 07.06.2022 на суму 329 799,95 грн з ПДВ, № 3796 від 08.07.2022 на суму 336 712,58 грн з ПДВ, № 3872 від 21.07.2022 на суму 446 421,81 грн з ПДВ, № 4092 від 19.08.2022 на суму 100 000 грн з ПДВ.

Враховуючи часткову сплату, заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 2 682 078,23 грн (5 011 385,37 грн - 2 329 307,14 грн).

03.10.2022 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості у розмірі 2 683 078,23 грн, однак, відповіді на зазначену претензію відповідачем не надано, заборгованість не сплачена.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Між сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору поставки, що оформлено у вигляді єдиного документу - договору поставки сільськогосподарської продукції № 367-04/22С від 18.04.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на реєстрацію податкових накладних та умов договору відповідач був зобов`язаний провести оплату за товар у розмірі 14% вартості партії товару, протягом 2 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН:

- за видатковою накладною №62 від 22.04.2022 - у строк до 15.06.2022 включно;

- за видатковою накладною №63 від 23.04.2022 - у строк до 15.06.2022 включно;

- за видатковою накладною №64 від 25.04.2022 - у строк до 15.06.2022 включно.

Відповідачем не надано, а у матеріалах справи відсутні докази сплати грошових коштів відповідачем позивачу у загальному розмірі 2 682 078,23 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2 682 078,23 грн є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 33 826,42 грн 3% річних та 100 364,61 грн інфляційних втрат.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи те, що день сплати не включається до періоду нарахування 3% річних, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача є суми інфляційних витрат та 3% річних у розмірах 100 364,61 грн та 32 321,74 грн відповідно.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

На підтвердження понесення витрат у сумі 50 000 грн позивачем подано копії таких документів:

- договору про надання правової допомоги від 31.10.2022 №б-н, укладеного Підприємством і адвокатом Суслою І. М.;

- платіжного доручення від 01.11.2022 № 660 на суму 40 000 грн;

- ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 31.10.2022 серія ВХ №1035577;

- свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серії ТР від 02.03.2018 №000268;

- договору про надання правової допомоги від 12.12.2022 №б-н, укладеного позивачем і адвокатським бюро "Лексіум" Дідика Ігоря";

- платіжного доручення від 13.12.2022 № 751 на суму 4 000 грн;

- платіжного доручення від 16.12.2022 № 768 на суму 6 000 грн;.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Однак, відповідачем не було заявлено відповідного клопотання про зменшення витрат, як не надано доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи відповідач не надав.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, враховуючи відсутність обґрунтованих заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що подальша сплата заборгованості не може слугувати підставою для відмови у 3% річних та інфляційних втрат, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Крім того, як вже зазначалось, відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується наявність та розмір заборгованості відповідача за договором поставки у розмірі 2 682 078,23 грн, що не спростовано відповідачем, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги 2 682 078,74 грн основного боргу, 32 321,74 грн 3% річних, 100 364,61 грн є доведеними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22, відсутні.

Надана відповідачем до матеріалів справи платіжна інструкція в національній валюті № 5202 від 18.09.2023, яка, на думку відповідача, свідчить про доброчесність відповідача та готовність виконувати зобов`язання перед позивачем, не може бути підставою для скасування чи зміни судового рішення, яке прийняте відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, доводи апеляційної скарги спростовуються тим, що відповідач надав позивачу 23.12.2022 гарантійний лист, в якому визнало заборгованість у розмірі 2 682 078,23 грн та взяло на себе зобов`язання її сплатити до 23.06.2023 включно за визначеним графіком.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про те, що надавши гарантійний лист, відповідач підтвердив обов`язок з оплати товару та гарантував сплату заборгованості, а тому посилання на невиконання позивачем обов`язку з надання документу, визначеного пунктом 5.1 договору, як на підставу для не оплати товару суперечить його попередній заяві (гарантійний лист) та поведінці (частковий розрахунок за отриманий товар).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22, відсутні.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі № 910/12274/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/12274/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 05.10.2023.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Коротун