ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

05.10.2023м. ДніпроСправа № 904/5290/23

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову

у справі №904/5290/23

за позовом Дніпровської міської ради

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕВС-2021",

2. Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради,

про скасування декларації, державної реєстрації та припинення права власності, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

Суддя Дупляк С.А.

в с т а н о в и в:

Дніпровська міська рада (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою від 29.09.2023 за вих. №7/11-2030 до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕВС-2021" (далі - відповідач-1) та 2. Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (далі - відповідач-2), у якій позивач просить суд:

скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта: "капітальний ремонт нежитлової будівлі літ. А-1" від 28.07.2020 ДП 91;

усунути позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відповідача-1 знести самочинно побудовану будівлю загальною площею 51,4 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпро, житлових масив Тополя-3, будинок 1В;

припинити право власності та скасувати державну реєстрацію з закриттям розділів на об`єкт нерухомого майна: будівлю загальною площею 51,4 кв.м., що розташована за адресою: м. Дніпро, житлових масив Тополя-3, будинок 1В з реєстраційним номером: 101.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/5290/23 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023.

Ухвалою від 04.10.2023 позовну заяву залишено без руху.

Разом з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, шляхом:

заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "ЗЕВС-2021", а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме будівлі, що знаходяться за адресою: ж/м Тополя-3, буд. 1 В, м. Дніпро, загальною площею 51,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

заборони державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову у цій справі щодо будівлі, яка знаходиться за адресою: ж/м Тополя-3, буд. 1 В. м. Дніпро, загальною площею 51.4 кв.м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до ст. 233 ГПК України ухвала постановлена у нарадчій кімнаті за результатами оцінки фактичних обставин справи.

Стислий виклад позиції заявника (позивача)

Позивач зазначає, що предметом даного позову, є земельна ділянка розташована за адресою: м. Дніпро. ж/м Тополя-3. буд. 1 В. На зазначеній земельній ділянці самочинно побудовано нерухоме майно, а саме, будівля, загальною площею 5 1.4 кв.м. Обов`язковою умовою правомірного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно з офіційними відповідями компетентних органів встановлено, що нерухоме майно було побудовано на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради та зареєстровано на підставі неіснуючих документів, а саме реєстраційного посвідчення, що було видано на підставі рішення Виконкому Дніпропетровської міської ради.

Земельна ділянка за адресою: ж/м Тополя-3. буд. 1 В, м. Дніпро ніколи не передавалась під будівництво.

Право забудови зазначеної земельної ділянки належить міській раді. Наявність самочинних споруд на ж/м Тополя-3. буд. 1 В, м. Дніпро створює перешкоди Дніпровській міській раді у реалізації прана володіння, користування та розпорядження нерухомим майном - земельною ділянкою.

Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом за захистом законних прав власника землі. Спір у справі між Дніпровською міською радою та відповідачами виник з приводу незаконного заволодіння земельною ділянкою за адресою: ж/м Тополя-3. буд. 1 В, м, Дніпро шляхом спорудження на ній самочинно побудованої будівлі, подальшого відчуження якої було здійснено Дришлюк С М. неправомірним способом.

Відчуження самочинно побудованої будівлі може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав. Заборона вчиняти дії відносно нього на час вирішення справи забезпечать його гарантоване збереження у відповідачів до набрання законної сили судовим рішенням.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011).

Відповідно до приписів ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 ГПК України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною ч. 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. Отже, з положень ч. 4 ст. 139 ГПК України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечити позовні вимоги позивач просить суд шляхом:

заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "ЗЕВС-2021", а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме будівлі, що знаходяться за адресою: ж/м Тополя-3, буд. 1 В, м. Дніпро, загальною площею 51,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

заборони державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову у цій справі щодо будівлі, яка знаходиться за адресою: ж/м Тополя-3, буд. 1 В. м. Дніпро, загальною площею 51.4 кв.м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Стверджуючи про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається лише на те, що відчуження самочинно побудованої будівлі може в подальшому покласти на позивача тягар повернення земельної ділянки від третіх осіб, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав.

Однак, позивач жодним чином не обґрунтовує того, що відповідач-1 здійснює певні дії чи має певні наміри, спрямовані на відчуження спірного майна, докази, які б могли підтвердити наміри відповідача-1 уникнути виконання рішення суду у разі його задоволення, матеріали справи не містять.

Заявник не вказує, які саме дії відповідач-1 фактично вчинив, а також того, що такі дії можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, які заявлені позивачем.

При цьому, факт того, що відповідач-1 отримав таке майно від ОСОБА_1 (яке, за твердженням позивача, було самочино побудоване) сам по собі не вказує на наявність у відповідача-1 намірів, спрямованих на відчуження цього майна.

Водночас посилання у заяві лише на потенційну загрозу утруднення виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування та доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином звертаючись до суду із даною заявою, заявник не навів (та не надав доказів існування) фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, про застосування яких просить позивач. Зокрема, заявник не надав жодних доказів того, що майно на момент ухвалення та виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог, може зникнути або зменшитись.

Дослідивши надані суду докази та обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки заявник не надав доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, враховуючи, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів існування обставин, які в розумінні ст.ст. 136, 137 ГПК України можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, заява позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 136 - 140, 234, 235 ГПК України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя С.А. Дупляк