номер провадження справи 4/147/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 Справа № 908/2110/23

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА», (01103, м. Київ, бул. Миколи Міхновського, буд. 8-А)

до відповідача ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 101995,92 грн.

27.06.2023 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 20-06/23-213 від 20.06.2023 (вх. № 2288/08-07/23 від 27.06.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА», м. Київ до ОСОБА_1 про стягнення 101995,92 грн., які складаються з: 97617,11 грн. основного боргу, 3251,79 грн. інфляційний втрат та 1127,02 грн. 3 % річних. Підставою для звернення з позовом зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Субліцензійним договором № 28890/10023від 01.08.2022.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2023 справу № 908/2110/23 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.07.2023, після усунення недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2110/23, справі присвоєно номер провадження справи 4/147/23, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк, на який введено в Україні режим воєнного стану, продовжений до 15.11.2023.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст.,ст. 526, 530, 625, 614, 901 ЦК України, ст.,ст. 162, 163, 164, 172 ГПК України, умов Субліцензійного договору № 28890/10023 від 01.08.2022 на підставі яких позивач просить суд позов задовольнити повністю, стягнути з відповідача 101995,92 грн., які складаються з: 97617,11 грн. основного боргу, 3251,79 грн. інфляційний втрат та 1127,02 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 25.07.2023 у справі № 908/2110/23 відповідачу запропоновано у строк до 09.08.2023, але не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду, подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням на території України воєнного стану, доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на офіційному сайті Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua, обмежений.

З безкоштовного Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що місцезнаходженням ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) є: АДРЕСА_1 , що відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 25.07.2023 про відкриття провадження у справі № 908/2110/23, яка направлялася відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою відділення поштового зв`язку: «Адресат відсутній за вказаною адресою».

За приписами ч. 4 ст. 120 ГПК України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Частиною третьою статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не поступало.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання та неповідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/2110/23.

Судом також враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень»://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Відзив на адресу суду від відповідача у встановлений в ухвалі суду від 25.07.2023у справі № 908/2110/23 процесуальний строк для подачі відзиву не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача у цей строк не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 24.08.2023 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, приймаючи до уваги військову агресію Російської Федерації проти України, ведення на території України режиму воєнного стану, складну безпекову ситуацією в місті Запоріжжі, постійні ракетні обстріли обласного центру і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, рішення прийнято без його проголошення - 05.10.2023.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

01.08.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА»(далі-Ліцензіар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі-Ліцензіат) укладено Субліцензійний договір № 28890/10023 (далі-Договір).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що 06.04.2023 внесено запис про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, за власним рішенням.

Зі змісту з ст.ст. 598-609 ЦК України слідує, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з державного реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, як її права, так і обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Відповідно до п. 2.1. Договору ліцензіар надає ліцензіату обмежену, як визначено нижче, зокрема у пункті 2.2. щодо переліку послуг та у пункті 2.3 щодо способів використання, невиключну субліцензію на використання торговельних марок, а ліцензіат зобов`язується виплачувати ліцензіару роялті відповідно до п. 3 Договору.

Згідно з п. 2.2. на підставі субліцензії, що надається за цим договором, Ліцензіат має право використовувати Торгівельні марки виключно стосовно будь-якої з, декількох чи всіх таких послуг: реклама; адміністративне обробляння замовлень на купівлю; демонстрування товарів; інтерактивне рекламування через комп`ютерну мережу; макетування реклами; наймання (орендування) місця на рекламу; наймання (прокат) торговельних стендів; наймання рекламного часу на засобах інформування; написання рекламних текстів; оброблення текстів; оновлювання, коригування та удосконалювання рекламних матеріалів; оформлення вітрин; послуги з постачання для інших (закуповування товарів та надавання постачальницьких послуг іншим фірмам); послуги манекенників для рекламування або сприяння продажеві; послуги щодо роздрібного або оптового продажу; представлення продуктів через засоби комунікації з метою роздрібного продажу; публікування рекламних текстів; радіорекламування; реклама поштою; рекламування4 рекламування з використанням плати за клацання; розклеювання (розміщування) афіш, об`яв; розповсюджування зразків; розповсюджування рекламних матеріалів; розсилання поштою рекламних матеріалів; створювання рекламних фільмів; телевізійне рекламування; розміщування в мережі інтернет на веб-сторінках і на веб-майтах інформації щодо асортименту різноманітних товарів та переліку наданих послуг, що дозволяє покупцям зручно оглядати, замовляти, купувати ці товари та замовляти послуги з веб-сторінок і веб-сайтіввінтернеті, а також отримувати необхідну інформацію про ці товари та надавані послуг; розміщування в одному місці, на користь іншим особам, асортименту товарів, яке дозволяє покупцям зручно оглядати та купувати ці товари у супермаркетах, гіпермаркетах, універмагах, магазинах роздрібної торгівлі, торгових центрах.

Пунктом 3.1 Договору сторони обумовили, що за цим договором ліцензіат зобов`язаний сплачувати на користь ліцензіара в порядку, у розмірі та в строки, визначені сторонами в Додатку(ах) до цього договору, винагороду ("Винагорода"), яка складатиметься з:

3.1.1. роялті за користування Торгівельними марками;

3.1.2. плату за надання доступу до Он-лайн платформи Rozetka.

Відповідно до п. 5.1 Договору ліцензіар зобов`язується протягом 2 (двох) робочих днів після завершення кожного відповідного місяця (далі - "Звітний період"), а якщо з якої-небудь причини період використання Торговельних марок та Он-лайн платформи Rozetka становитиме період коротший, ніж Звітний період, протягом 2 (двох) робочих днів після завершення такого періоду, надсилати на адресу електронної пошти Ліцензіата проект Звіту про проданий Товар згідно з формою, затвердженою в Додатку №2 до цього Договору. Якщо протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання Ліцензіатом такого проекту Звіту Ліцензіат не надішле на електронну пошту Ліцензіара: edo@rozetka.соm.uа, зауважені, до такого проекту Звіту, Звіт вважається погоджений Сторонами.

Згідно з п.5.2 Договору ліцензіар готує Акт-Звіт про продаж Товарів та Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи згідно з формами, затвердженими в Додатках до цього Договору на підставі погодженого Сторонами Звіту, та направляє Ліцензіату Акт-Звіт про продаж Товарів та Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи, які містять КЕП належного підписанта від імені Ліцензіара та кваліфіковану електронну позначку часу.

Після отримання Ліцензіатом Акта-Звіту про продаж Товарів та Акта про надання послуги доступу до Он-лайн платформи Ліцензіат протягом 3 (трьох) робочих днів повинен належним чином його підписати і надіслати Акт-Звіт про продаж Товарів та Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи Ліцензіару або надіслати зауваження стосовно даних вказаних в таких і документах на електронну пошту Ліцензіара: edo@rozetka.соm.uа. (п.5.3 Договору).

Відповідно до 5.4 Договору якщо протягом строку указаному у п. 5.3. даного Договору Ліцензіат не надішле заперечень на електронну пошту Ліцензіара: edo@rozetka.соm.uа стосовно даних, наведених у Акті-Звіті про продаж Товарів та/або Акті про надання послуги доступу до Он-лайн платформи, вважається, що Ліцензіат прийняв (підписав) Акт-Звіт про продаж Товарів та/або Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи у тому вигляді, в якому вони були надані йому, і претензій у нього немає.

Пунктом 8.1 Договору сторони визначили, що несуть відповідальність за порушення будь-яких умов цього Договору згідно із застосовним законодавством.

Згідно з п. 11.3 Договору договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє по 01.04.2024 року.

Ліцензіар має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір у разі невиконання та/або неналежного виконання ліцензіатом своїх зобов`язань за договором і/чи порушення ліцензіатом будь-якої з умов договору. При односторонньому розірванні договору за умови наявності обставин, наведених у цьому пункті, договір слід вважати розірваним з моменту отримання ліцензіатом письмового повідомлення про це від ліцензіатора або з дати, вказаної оператором поштового зв`язку при поверненні на адресу ліцензіатора такого відправлення із зазначенням «за закінченням строку зберігання», «відсутній за місцезнаходженням», «неповна адреса», «за зазначеною адресою не проживає» (п.11.6 Договору).

Підписуючи цей договір Сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу та кваліфікованої позначки часу в межах виконання цього Договору, в тому числі при складанні первинних документів в порядку і на умовах передбачених чинним законодавством України та умовами даного Договору. (п. 12.7 Договору)

Документ вважається підписаним належним чином, якщо паперовий примірник містить власноручний підпис належного підписанта або електронний документ містить КЕП належного підписанта та кваліфіковану електронну позначку часу (п. 12.8 Договору).

Пунктом 2 Додатку №1 до Субліцензійного договору Позивач та Відповідач встановили, що сума першого внеску в якості попередньої оплати за користування Торговельними марками, становить не менше ніж 100,00 грн. Якщо сума першого внеску за користування Торговельними марками вичерпана і ліцензіат не поповнив суму попередньої оплати за користування торговельними марками, ліцензіат тимчасово, до поповнення суми попередньої оплати за користування торговельними марками, позбавляється суми попередньої оплати за користування торговельними марками, блокує розміщення товарів ліцнзіата на сайті та позбавляє права ліцензіата реалізовувати свій товар через сайт.

Як зазначає Позивач у позові, до кінця листопада 2022 року Відповідач активно співпрацював з Позивачем шляхом реалізації значної кількості товару за допомогою Он-лайн платформи Позивача, що підтверджується актами про надання послуг доступу до Он-лайн платформи за серпень 2022 року - квітень 2023 року.

Після листопада місяця 2022 року активні продажі Відповідача через он-лайн платформу Позивача припинилися, однак Відповідач не ініціював розірвання Договору згідно пункту 11.6. Субліцензійного договору.

На виконання умов договору позивачем надавалися послуги обумовлені договором, а саме користування Он-лайн платформою, на загальну суму 79078, 25 грн. про що складені акти про надання послуг доступу до Он-лайн платформи № МПАБ937414 за серпень 2022 на суму 916,64 грн., № МПАБ959673 за вересень 2022 на суму 11 919,30 грн., № МПАБ980349 за жовтень 2022 на суму 7 878,02 грн., № МПАБ1006586 за листопад 2022 на суму 13 888,02 грн., № МПАБ1032834 за грудень 2022 на суму 17 691,48 грн., № МПАБ1079463 за січень 2023 на суму - 35,04 грн., № МППЗ1088820 за січень 2023 на суму 8 079,02 грн., з ПДВ 20 % - 1346,50 грн., № МППЗ1119573 за лютий 2023 на суму 10 348, 26 грн. з ПДВ 20 % - 1724,71 грн., № МППЗ1165263 за березень 2023 на суму 4879,43 грн., № МППЗ1192911 за квітень 2023 на суму 3513,12 грн.

Акти про надання послуг доступу до Он-лайн платформи підписані лише з боку Позивача електронним цифровим підписом.

Також,позивачем складено Акти-звіти про продаж Товарів, на загальну суму 117 136, 86 грн., а саме: № МПРО937408 за серпень 2022 на суму роялті 1 224, 96 грн., № МПРО959667 за вересень 2022 на суму роялті 17 728,95 грн., № МПРО980342 за жовтень 2022 на суму роялті 11 667,03 грн., № МПРО1006580 за листопад 2022 на суму роялті 20 682,03 грн., № МПРО1032830 за грудень 2022 на суму роялті 18 223,38 грн., № МПРО1068457 за січень 2023 на суму роялті 20 049,81 грн., № МПРО1119565 за лютий 2023 на суму роялті 15 342,39 грн., № МПРО1152242 за березень 2023 на суму роялті 7 128,63 грн., № МПРО1192907 за квітень 2023на суму роялті 5 089,68 грн., в яких зазначена категорія товарів, обсяг реалізації, сума реалізації, ставка роялті, сума роялті.

Зазначені Акти-звіти про продаж Товарів підписані лише з боку Позивача електронним цифровим підписом.

Всі зазначені акти направлялися на електронну адресу відповідача. Будь-яких заперечень на вказані акти від відповідача не надходило.

Вказана обставина не спростована відповідачем, отже враховуючи приписи п.5.4 Договору зазначені Акт-Звіт про продаж Товарів та/або Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи вважаються прийнятими (підписаними) відповідачем.

Всього позивачем надано послуг за договором у вигляді доступу до он-лайн-платформи та роялті за користування Торгівельними марками в загальній сумі 196 215,11 грн. (роялті - 117 136,86 грн. + користування платформою - 79078,25 грн.).

Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що на момент його звернення до суду з позовом у даній справі відповідачем сплачено згідно Субліцензійного договору № 28890/10023від 01.08.2022суму в розмірі 98 598,00грн.

Решту суми заборгованості в розмірі 97 617,11 грн. відповідач не сплатив.

20.04.2023позивач направив на адресу претензію щодо сплати заборгованості за Субліцензійним договором № 28890/10023від 01.08.2022.

Претензія залишена без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідачем не виконано зобов`язання щодо сплати винагороди за субліцензійним договором № 28890/10023 від 01.08.2022, зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 97617,11 грн. основного боргу. Крім того, за невиконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 3251,79 грн. інфляційний втрат та 1127,02 грн. 3 % річних.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як передбачено ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною третьою статті 426 Цивільного кодексу України встановлено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зі змісту п. 3.1 договору вбачається, що сторонами чітко визначено, що ліцензіат зобов`язаний сплачувати на користь ліцензіара в порядку, у розмірі та в строки, визначені сторонами в Додатку(ах) до цього договору, винагороду ("Винагорода"), яка складатиметься з:3.1.1. роялті за користування Торгівельними марками;3.1.2. плату за надання доступу до Он-лайн платформи Rozetka.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем заборгованість по виплаті роялті та заборгованість по оплаті за користування платформою у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача за Субліцензійним договором № 28890/10023 від 01.08.2022 становить97 617,11 грн.

Відповідачем факт порушення взятих на себе зобов`язань за умовами Договору № 28890/10023 від 01.08.2022 в частині своєчасної і повної оплати за належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, не спростований.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, оскільки основна заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 97617,11 грн. станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 97617,11 грн. основного боргу за Субліцензійним договором № 28890/10023від 01.08.2022 підлягає задоволенню судом.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Субліцензійним договором № 28890/10023 від 01.08.2022, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних і інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховані 3 % річних за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором в розмірі 1127,02 грн., які розраховані позивачем окремо по кожному місяцю починаючи з 01.11.2022 по 31.05.2023.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок 3 % річних, та встановлено, що даний розрахунок не суперечить нормам ст. 625 ЦК України, нарахування таким чином річних є правом позивача, а отже виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1127,02 грн. 3 % річних.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 3251,79 грн. інфляційних втрат, які розраховані позивачем окремо по кожному місяцю починаючи з листопада 2022 по травень 2023 року.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок не суперечить нормам ст. 625 ЦК України, нарахування таким чином інфляційних витрат є правом позивача, отже даний розрахунок виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3251,79 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідачем контррозрахунок суми заборгованості заявленої позивачем до стягнення суду не наданий.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст., ст. 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА», м. Київ до ОСОБА_1 , м.Запоріжжя задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , (Д.Н. ІНФОРМАЦІЯ_1; АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА», (01103,м. Київ, бул. Миколи Міхновського, буд. 8-А, ідентифікаційний код 37193071) 97617 (дев`яносто сім тисяч шістсот сімнадцять) грн. 11 коп. заборгованості, 1127 (одну тисячу сто двадцять сім) грн. 02 коп. 3 % річних, 3251 (три тисячі двісті п`ятдесят одну) грн.79 коп. інфляційних втрат та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Повне судове рішення складено « 05» жовтня 2023 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.