ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1361/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 (суддя Євстигнеєва Н.М.)

у справі № 904/1361/23

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед", с. Любимівська Дніпропетровської області

про стягнення 1 029 939,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" заборгованість у розмірі 1 029 939,65 грн, з яких: - основний борг у розмірі 918 269,03 грн; - пеня у розмірі 85 222,92 грн; - 3 % річних у розмірі 5 113,37 грн; - інфляційні втрати у розмірі 21 334,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №094213QS3ХDР046 розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01 квітня 2016 року в частині повної та своєчасної оплати.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 у справі № 904/1361/23 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" (вул. Чаплинська, буд. 1-А, с. Любимівська, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52042; ідентифікаційний код 39964141) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (вул. Шевченка, буд. 2, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код 03340920) основний борг у розмірі 918 269,02грн (дев`ятсот вісімнадцять тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень 02коп.), пеню у розмірі 84 908,44грн (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот вісім гривень 44коп.), 3 % річних у розмірі 5 094,51грн (п`ять тисяч дев`яносто чотири гривні 51коп.), втрати від інфляції у розмірі 21 284,43грн (двадцять одна тисяча двісті вісімдесят чотири гривні 43коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 443,34грн (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок три гривні 34коп.). В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 у справі № 904/1361/23 та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норма матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що судом залишено без уваги, що усього за період 2020-2022р.р. (у 2023 р. відповідач взагалі не споживав газ) сума переплати за договором становить 1 430 387,00 грн, тобто має місце значна переплата з Договором з боку Споживача (ТОВ «Проско Лімітед») на адресу Оператора (АТ «Дніпропетровськгаз»).

Скаржник зазначає, що з 01.02.2022 року передача (розподіл) природнього газу на його адресу газорозподільчим газопроводом не здійснювалось та можливість надання цих послуг була відсутня. Таким чином, нараховані Оператором будь-які суми за послуги з розподілення природнього газу у цей період, з березнем та квітнем місяцями включно, не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, звертає увагу на тому, що позов несе пряму загрозу сфері національної безпеки, оскільки власником АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» є Дмитро Фірташ, особа, яка знаходиться у розшуку та під персональними санкціями РНБО України, а керівнику підприємства за підозрою у причетності до розкрадання коштів обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави в розмірі 160 млн. грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 у справі № 904/1361/23.

06.07.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.07.2023 розгляд справи № 904/1361/23 призначено на 21.09.2023 о 11 год. 00 хв.

В судове засідання 21.09.2023 року сторони, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку сторін, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, відповідно до частини 3 статті 222 ГПК України без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01.04.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" (споживач) підписано заяву-приєднання №094213QS3XDP046 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (т. 1 а.с. 7).

Цією заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" (споживач) приєднався до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору (в редакції на дату укладення) цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи

Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем) (п. 1.2 договору).

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3 договору).

Згідно з пунктом 1.4 договору оператор ГРМ - це оператор газорозподільної системи Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", що здійснює розподіл природного газу на підставі ліцензії, а споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.

За цим договором споживачем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед".

Відповідно до пункту 2.1 договору оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ (п. 2.2 договору).

Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.1, 6.4 договору).

За змістом пункту 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Оператора ГРМ.

Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

У разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором Сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості (п. 6.7 договору).

Пунктом 6.8 договору передбачено, що надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 7.4 договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України (п. 8.1 договору).

У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 8.2 договору).

Цей договір укладається на невизначений строк (п. 12.1 договору).

Якщо в установленому порядку Регулятором будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, Оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим Договором встановлений інший термін та/або порядок повідомлення про внесення змін (п. 12.2 договору).

Сторонами підписано додаток 4 до типового договору розподілу природного газу, який додається до заяви-приєднання №094213QS3XDP046 від 01.04.2016 в редакції додаткової угоди №ДУ-4/094213QS3XDP046 від 01.02.2019 "Розрахунок втрат і витрат природного газу. Перелік точок комерційного обліку споживача" (т. 1 а.с. 8).

За змістом п. 2 додаткової угоди №ДУ-4/094213QS3XDP046 від 01.02.2019, згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони встановлюють, що умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до її підписання (т. 1 а.с. 12).

Також, сторонами укладені додаткові угоди №1 від 30.11.2016, №2 від 07.12.2016, №ДУ-3/094213QS3XDP046 від 17.09.2018, №ДУ-5/094213QS3XDP046 від 24.06.2019 (т. 1 а.с. 9-13).

Споживачу був присвоєний персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу (ЕІС код) 56XО00013QS3X006.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 22 грудня 2021 року №2745 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Дніпропетровськгаз" встановлено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ).

На виконання умов договору протягом вересня-грудня 2022 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 918 269,02грн, що підтверджується актами наданих послуг:

№ДГП82017728 від 30.09.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,2 м.куб. за вересень 2022 року на суму 229 567,26 грн (т. 1 а.с. 15);

№ДГП82019747 від 31.10.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,19 м.куб. за жовтень 2022 року на суму 229 567,25 грн (т. 1 а.с. 19);

№ДГП82020792 від 30.11.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,2 м.куб. за листопад 2022 року на суму 229 567,26 грн (т. 1 а.с. 23);

№ДГП82022957 від 31.12.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,19 м.куб. за грудень 2022 року на суму 229 567,25 грн (т. 1 а.с. 25).

Зазначені акти наданих послуг не містять підпису споживача.

Позивачем були виставлені рахунки на оплату: №62001199 від 20.08.2022, №62002517 від 20.10.2022, №62024782 від 21.11.2022.

Акти та рахунки направлялися на адресу відповідача, та отримані останнім.

17 січня 2023 року АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" складено Акт звіряння взаємних розрахунків за 2022 рік. Акт не містить підпису споживача (т. 1 а.с. 14).

Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 918 269,03 грн, пеню у розмірі 85 222,92 грн, 3% річних у розмірі 5 113,37 грн та інфляційні втрати у розмірі 21334,33 грн, що і є причиною виникнення спору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 918 269,02 грн, пені у розмірі 84 908,44 грн, 3% річних у розмірі 5 094,51 грн та втрат від інфляції у розмірі 21 284,43 грн, а всього 1 029 556,40 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" заборгованість у розмірі 1 029 939,65 грн, з яких:

- основний борг у розмірі 918 269,03 грн;

- пеня у розмірі 85 222,92 грн;

- 3 % річних у розмірі 5 113,37 грн;

- інфляційні втрати у розмірі 21 334,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №094213QS3ХDР046 розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01 квітня 2016 року в частині повної та своєчасної оплати.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору про надання послуг, строк його дії, умови надання послуг, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості; наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

Так, взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, зокрема, щодо умов забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу визначається Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (надалі - Кодекс ГРС).

У відповідності до пункту 3 глави, 1 розділу 1 Кодексу ГРС дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

За умовами Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; замовник - фізична особа, або юридична особа, або фізична особа - підприємець, яка на підставі відповідного договору замовляє у оператора газорозподільної системи послугу з приєднання до газорозподільної системи та/або розподілу природного газу; заява-приєднання - складена за встановленою формою письмова заява споживача, що засвідчує його волевиявлення на приєднання до договору розподілу природного газу та містить персоніфіковані дані споживача та його об`єкта.

Відповідно до п. 2 гл. 2 розд. 1 Кодексу оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

Відповідно до п. 1 гл. 1 розд. VI Кодексу суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до частини другої глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI цього ж Кодексу договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Зобов`язання, що виникли між сторонами на підставі укладеного між ними типового договору, є господарськими, а тому згідно зі статтями 4, 173 - 175 та відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України до виконання зазначеного договору мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.п. 1, 2 гл. 6 розд. VI Кодексу розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 2 гл. 6 розд. VI Кодексу споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність сумарно по всіх його об`єктах, величина перевищення має бути сплачена споживачем за півторакратною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 5 гл. 1 розд. VI Кодексу для нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) визначається споживачем за його заявою, але не менше обсягів, визначених абзацом четвертим пункту 4 цієї глави.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Основними функціями Оператора ГРМ є, зокрема, забезпечення розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження в ГРМ з ГТС та з інших джерел до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб цих споживачів; забезпечення оперативно - диспетчерсько управління ГРМ та планово-профілактичних і аварійно-відновлювальних робіт на об`єктах ГРМ з урахуванням вимог охорони праці та техніки безпеки; забезпечення максимальної економічності, оптимальних режимів та надійності роботи ГРМ розробка оптимальних технологічних режимів роботи ГРМ для безперебійного безаварійного газопостачання споживачів; забезпечення контролю якості фізико-хімічних характеристик та показників природного газу, який передається до/з ГРМ.

Згідно п. 1 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. За змістом наведених норм послуга з розподілу природного газу включає в себе комплекс робіт і послуг, що здійснюються Оператором ГРМ для забезпечення надійної та безпечної експлуатацію, підтримання у належному стані та розвитку газорозподільної системи, що забезпечує цілодобовий доступ об`єктів споживачів до неї із певними технічним характеристиками, зокрема тиском, а також фізико- хімічними показниками, і вартість цієї послуги не залежить від об`єму спожитого природного газу в поточному газовому році, натомість оплачується виключно як плата за річну замовлену потужність. Фактичний обсяг споживання відповідачем природного газу в червні-липні 2022 року не має правового значення для визначення заборгованості за послуги розподілу природного газу за вказаний період у даній справі.

Відповідно до п. 6.1 розд. VI Типового договору розподілу природного газу оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійсню Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність.

Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік.

Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

Відповідно до абз. 1 п. 2 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Газовим роком відповідно до абз. 7 п. 4 гл. 1 розд. І Кодексу ГРМ є період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.

Згідно з абз. 2 п. 5 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ річна замовлена потужність нового споживача, що не є побутовим, та/або його об`єкта визначається за його заявою, яка визначає річну замовлену потужність окремо на перший (поточний) та другий (наступний) календарні роки.

За приписами ч. 3 п. 2 гл. 6 розд. VI Кодексу у разі здійснення споживачем, що не є побутовим, замовлення річної потужності відповідно до абзацу десятого пункту 2 або абзацу другого пункту 5 цієї глави споживач, що не є побутовим, має право одноразово з 10 липня по 15 вересня розрахункового календарного року подати Оператору ГРМ заявку на уточнення (збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на поточний календарний рік.

У такому випадку Оператор ГРМ здійснює перерахунок місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідно до пункту 1 цієї глави за весь календарний рік.

Заявки на коригування, подані раніше/пізніше встановленого терміну, Оператором ГРМ не розглядаються та вважаються не поданими споживачем.

При зменшенні величини замовленої річної потужності переплата, яка утворилася внаслідок перерахунку вартості послуг з розподілу природного газу за період з початку поточного календарного року до місяця, у якому здійснюється уточнення величини замовленої річної потужності (включно), з урахуванням тарифів на розподіл природного газу відповідних періодів зараховується Оператором ГРМ у рахунок майбутніх платежів споживача, що не є побутовим, або на письмову вимогу цього споживача протягом 10 робочих днів з дня отримання вимоги грошові кошти повертаються споживачу.

Перерахунок вартості послуги з розподілу природного газу за період з початку поточного календарного року до місяця, у якому здійснюється уточнення (зменшення) величини замовленої річної потужності, відображається у періоді нарахування за послуги розподілу природного газу поточного календарного місяця.

При цьому навіть подання Оператору ГРМ заявки на уточнення (збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності в порядку, передбаченому ч. 3 п. 2 гл. 6 розд. VI Кодексу, само по собі автоматично не звільняє споживача від обов`язку сплачувати послуги з розподілу природного газу в порядку, на умовах та строки, що визначені в договорі розподілу природного газу, до здійснення Оператором ГРМ перерахунку.

Судом встановлено, що на виконання вказаних приписів Кодексу позивач надав відповідачу акт приймання-передачі природного газу № ДГП0050039 від 30.09.2021, в якому зафіксовано обсяги спожитого природного газу за вересень 2021 та встановлена річна замовлена потужність на 2022 рік у розмірі - 1 821 962,34 м3 та, відповідно, місячна замовлена потужність становить - 151 830,19 м3.

Крім того, у вказаному Акті міститься інформація за 2021 рік, отже на 2022 річна замовлена потужність становила 1 410 351,98 м3, місячна замовлена потужність - 117529,34 м3.

Зазначений акт приймання-передачі природного газу №ДГП0049805 від 30.09.2021 підписаний без зауважень.

Отже, сторони погодили річну (і місячну) замовлену потужність на 2022 рік, виходячи з якої відповідач зобов`язаний оплачувати позивачу вартість послуг з розподілу природного газу в строки, встановлені договором.

Слід зауважити, що позивач не подавав відповідачу уточненої заявки на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік до 20.10.2021, будь-якої незгоди не висловлював.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Апеляційний суд зауважує, що укладений між сторонами договір розподілу природного газу №094213QS3XDP046 від 01.04.2016 є чинним, не розірваний в судовому порядку та не визнаний судом недійсним, а отже є обов`язковим до виконання сторонами.

Умовами Договору визначено обов`язок відповідача прийняти та оплатити надані йому позивачем послуги з розподілу газу за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ.

Зокрема, за умовами пункту 6.4 договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Матеріалами справи підтверджено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на 2022 рік постановою від 22.12.2021 № 2745 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" установила AT "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,26 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

На виконання умов Типового договору Позивач надавав Відповідачеві послуги з розподілу природного газу протягом вересня-грудня 2022 року на загальну суму 918 269,02 грн, що підтверджується актами наданих послуг:

№ДГП82017728 від 30.09.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,2 м.куб. за вересень 2022 року на суму 229 567,26 грн (т. 1 а.с. 15);

№ДГП82019747 від 31.10.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,19 м.куб. за жовтень 2022 року на суму 229 567,25 грн (т. 1 а.с. 19);

№ДГП82020792 від 30.11.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,2 м.куб. за листопад 2022 року на суму 229 567,26 грн (т. 1 а.с. 23);

№ДГП82022957 від 31.12.2022, місячний об`єм замовленої потужності 151 830,19 м.куб. за грудень 2022 року на суму 229 567,25 грн (т. 1 а.с. 25).

Вказані Акти відповідачем не підписано, мотивовану відмову від їх підписання не надано.

З огляду на положення спірного договору відповідач був зобов`язаний оплатити вартість наданої послуги з розподілу природного газу, за вересень 2022 року до 10.10.2022 (включно); за жовтень 2022 року до 10.11.2022 (включно); за листопад 2022 року до 12.12.2022 (включно) (10.12.2022 - вихідний день (субота), тож строк оплати переноситься на перший робочий день (ч.5 ст. 254 ЦК України); за грудень 2022 року до 10.01.2023 (включно).

У встановлений договором строк, умови договору щодо оплати вартості наданих послуг відповідачем не виконані.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 918 269,02 грн відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Отже, відповідачем порушено договірні зобов`язання з оплати послуг по розподілу природного газу.

Таким чином, загальна сума заборгованості (з урахуванням виправлення судом допущеної позивачем арифметичної помилки) становить 918 269,02 грн.

Доводи скаржника про те, що АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» надає послугу саме з переміщення природного газу газорозподільною системою, яка нерозривно пов`язана з фактичним обсягом споживання природного газу, а висновки суду першої інстанції зроблені через невірне тлумачення норм матеріального права та положень Типового договору, є безпідставними, оскільки послуга з розподілу природного газу не обмежується обов`язками оператора ГРМ (Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз") щодо фізичної доставки обсягів природного газу до об`єктів споживача та формування кількісних показників обсягів спожитого (розподіленого) природного газу, а включає в себе в цілому процес забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності об`єкта споживача для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу безпосередньо споживачу, і в розумінні цілого комплексу дій (заходів) оператора ГРМ, пов`язаних із забезпеченням безаварійності та належного стану ГРМ.

Подібні за змістом висновки викладені в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2021 у справі № 920/1114/20.

Наведене також слідує із положень Кодексу (п. 4 глави 1, п.п. 2, 3 глави 2 розділу І, п. 1 розділу ІІ, глави 3 розділу ІІІ).

Щодо посилань скаржника на те, що з 01.02.2022 року передача (розподіл) природнього газу на його адресу газорозподільчим газопроводом не здійснювалось та можливість надання цих послуг була відсутня. Таким чином, нараховані Оператором будь-які суми за послуги з розподілення природнього газу у цей період, з березнем та квітнем місяцями включно, не відповідають фактичним обставинам справи.

Обставини справи засвідчують, що вказане питання вже було предметом дослідження у рамках справи № 904/1329/22.

У постанові Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі № 904/1329/22 (яка є чинною), судом встановлено, що на виконання доручення на припинення (обмеження) газопостачання природного газу від 21.01.2022 вих. №70-01/22 постачальника природного газу (за заборгованість перед постачальником) 01.02.2022 на об`єкті Споживача розподіл природного газу був припинений.

В свою чергу, згідно п. 9 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРС припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

У разі розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання оплата вартості послуги за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем з урахуванням повного календарного місяця, у якому сталося розірвання договору або вилучено об`єкт із заяви-приєднання. У цих випадках Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.

Якщо на дату розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу фактичний обсяг споживання сумарно по всіх об`єктах цього споживача або об`єкту, який було вилучено із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, буде перевищувати оплачену річну замовлену потужність поточного календарного року з урахуванням місяця, у якому розірваний договір або вилучений об`єкт із заяви-приєднання, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня виставлення рахунку сплатити Оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності. При цьому за наявності двох і більше об`єктів споживача величина оплаченої вартості річної потужності по об`єкту визначається пропорційно розміру річної замовленої потужності такого об`єкта до загального розміру річної замовленої потужності цього споживача.

Відповідачем не направлялась позивачу заява про розірвання договору та остаточне від`єднання об`єкта відповідача від газорозподільної системи АТ «Дніпропетровськгаз», а сам договір є чинним.

Таким чином, припинення (обмеження) розподілу природного газу не звільняє Відповідача від обов`язку виконувати умови договору до моменту розірвання договірних відносин та механічного (зварного) від`єднання газопроводу від газових мереж Оператора ГРМ.

При цьому механічного (зварного) від`єднання газопроводу від газових мереж Оператора ГРМ не відбулось і доказів зворотного суду не надано.

Отже, відповідач продовжує користуватися приєднаною потужністю, та в будь-який час має право та можливість відновити відбір природного газу із газорозподільної системи у порядку, передбаченому Кодексом ГРС.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє твердження апелянта, що судом залишено без уваги, що усього за період 2020-2022р.р. (у 2023 р. відповідач взагалі не споживав газ) сума переплати за договором становить 1 430 387,00 грн, тобто має місце значна переплата з Договором з боку Споживача (ТОВ «Проско Лімітед») на адресу Оператора (АТ «Дніпропетровськгаз»), як необґрунтовані, оскільки відсутність переплати встановлена на підставі наявних в матеріалах справи доказів та підтверджена судовим рішенням у справі № 904/3499/22.

Зокрема, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2023 у справі № 904/3499/22 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" 918 269 грн 02 коп. основного боргу, 69 813 грн 60 коп. пені, 4 188 грн 82 коп. 3% річних, 18 070 грн 25 коп. інфляційних втрат, 15 155 грн 13 коп. (витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що за відповідачем перед позивачем обліковується заборгованість за надані протягом травня-серпня 2022 послуги розподілу природного газу в сумі 918 269 грн 02 коп.

Таким чином, є безпідставними доводи про наявність переплати у Споживача перед АТ ОГС «Дніпропетровськгаз» за наявності судового рішення, яке набрало законної сили 24.03.2023 та яким підтверджена заборгованість відповідача, що утворилась протягом 2022 року.

Виходячи з встановлених обставин справи, позовні вимоги є належним чином підтвердженими доказами та обґрунтовано задоволені судом.

Щодо нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з розподілу природного газу у строки, визначені умовами договору та додатками до нього, позивач заявив вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 5 113,37 грн за період із 11.10.2022 до 01.02.2023 та інфляційних втрат за період із жовтня 2022 року до січня 2023 року у розмірі 21 334,33 грн.

Так, об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Слід наголосити на тому, що обчислення пені, 3% річних та інфляційних втрат не потребує спеціальних знань, оскільки їх розмір визначається шляхом математичних розрахунків з урахуванням норм законодавства та умов договору, що віднесено до компетенції суду (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 02.07.2019р. у справі 925/1641/17).

У постанові Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17 викладений наступний правовий висновок: «З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контр розрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 21.05.2018 у справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 у справі № 927/467/17.

Наявний розрахунок позивача щодо 3% річних та інфляційних втрат був перевірений судом першої інстанції на предмет правильності та обґрунтованості розрахунків, в результаті чого встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку відсотків річних допущено аналогічну помилку.

Так, на суму 229 567,26 грн за період із 13.12.2022 до 01.02.2023 (51дн) підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних у сумі 962,30 грн.

Загальна сума 3% річних складає 5 094,51 грн (2 151,01 грн + 1 566,09 грн + 962,30 грн + 415,11 грн).

За таких обставин, господарський суд дійшов правильного висновку, що в задоволенні вимог про стягнення 3% річних у розмірі 18,86 грн слід відмовити.

Також, Господарський суд Дніпропетровської області не погодився з визначенням позивачем величини приросту індексу споживчих цін 104,771543 % (із жовтня 2022 року по січень 2023 року), 102,216139% (за період із листопада 2022 року по січень 2023 року), 1012,505600% (за період із грудня 2022 року по січень 2023 року), 100,800000% (за січень 2023 року), зазначивши, що такий має заокруглюватися до десяткового числа після коми, та становити 104,8%, 102,2%, 101,5% та 100,8%.

Відтак, за висновком суду, з яким погоджується апеляційний суд, сума інфляційних втрат складає 21 284,43 грн (10 953,90 грн+5 050,48 грн+3 443,51 грн+1 836,54 грн), зокрема:

229 567,25 грн* 102,2% (сукупний індекс інфляції за листопад 2022 року - січень 2023 року) = 234 617,73 грн - 229 567,25 грн = 5 050,48 грн;

229 567,26 грн* 101,5% (сукупний індекс інфляції за грудень 2022 року - січень 2023 року) = 233 010,77 грн - 229 567,26 грн = 3 443,51 грн.

Загальна сума інфляційних втрат становить 21 284,43 грн.

Арифметичних та методологічних помилок чи невідповідностей приписам законодавства України в розрахунках суду виявлено не було.

Крім того, за п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Крім того, ч. 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

«Відповідно до положень ст.ст. 13, 74 ГПК України, звертаючись з позовом про стягнення неустойки, позивач повинен довести наявність правових підстав для притягнення боржника до такого виду цивільно-правової відповідальності» (висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 21.05.2019 року у справі № 908/1473/18).

Пунктом 8.2 укладеного між сторонами договору визначено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи прострочення відповідачем оплати послуг з розподілу природного газу, позивач має право нараховувати відповідачу пеню та вимагати її сплати.

Заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції становлять 85 222,92 грн за загальний період із 11.10.2022 до 01.02.2023 (т. 1 а.с. 33-36).

Наявний в матеріалах справи розрахунок позивача щодо пені був перевірений судом, в результаті чого встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочки виконання зобов`язання, зокрема, на суму 229 567,26грн за період із 13.12.2022 до 01.02.2023 (51дн) підлягає нарахуванню та стягненню пеня у сумі 16 038,26 грн.

Загальна сума пені складає 84 908,44 грн (35 850,23 грн + 26 101,48 грн + 16 038,26 грн + 6 918,47 грн).

За таких обставин, в задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 314,48 грн слід відмовити.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає пеня, розмір якої за перерахунком суду в межах визначеного позивачем періоду складає 84 908,44 грн.

Перевіривши наведений розрахунок, колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає правильною визначену до стягнення суму пені.

Щодо зменшення пені, апеляційний суд зазначає наступне.

За правилами п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

В постанові від 08.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика палата Верховного Суду зауважила, що за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Статтею 233 ГК України, встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

Правова позиція Верховного Суду "щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій" (п. 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Проско Лімітед» не зверталось до суду з клопотанням про зменшення пені.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на тому, що: розмір пені, який стягнено з відповідача на користь позивача не є надмірно великим, порівняно із розміром основної заборгованості; затримка виконання грошового зобов`язання є систематичною та досить тривалою; відповідачем не надано доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків за послуги з розподілу природного газу та виконання своїх фінансових зобов`язань, в той час, як за приписами ч. 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів; відповідач не довів, що зробив зі свого боку все можливе для уникнення порушення своїх договірних зобов`язань (прострочення розрахунків з позивачем); поведінка винної особи - відповідача є суперечливою та не свідчить про визнання ним обставин існування заборгованості та намір вчинення дій, необхідних для виконання зобов`язання шляхом погашення боргу.

Стосовно можливої збитковості відповідача, то слід зауважити, що вказана обставина не є винятковою обставиною що дає підстави для зменшення нарахованих штрафних санкцій, адже підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, наслідки від ведення якої несе відповідний суб`єкт господарювання.

В свою чергу, відсутність збитків у позивача не є визначальним критерієм для зменшення заявленої до стягнення з відповідача неустойки та враховується судом в комплексі з оцінкою інших обставин, що мають значення для справи.

В даному випадку встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази свідчать про відсутність правових та фактичних підстав для зменшення нарахованої відповідачу пені самостійно з ініціативи суду.

Таким чином, враховуючи те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки - є прерогативою суду, яке реалізується ним на власний розсуд, виходячи з системного та комплексного аналізу всіх фактичних обставин справи та поданих сторонами доказів, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Аргументи скаржника про те, що позов несе пряму загрозу сфері національної безпеки, оскільки власником АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» є Дмитро Фірташ, особа, яка знаходиться у розшуку та під персональними санкціями РНБО України, а керівнику підприємства за підозрою у причетності до розкрадання коштів обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави в розмірі 160 млн. грн, визнаються апеляційним судом безпідставними та такими шо не стосуються предмету судового розгляду, адже спір між сторонами виник саме внаслідок порушення юридичною особою господарського зобов`язання (невиконання відповідачем свого договірного обов`язку з оплати наданих йому позивачем послуг).

При цьому обґрунтованість позовних вимог встановлено судом на підставі поданих сторонами доказів.

Будь-яка підозра про можливу причетність посадових осіб та/або бенефіціарних власників АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» до розкрадання коштів не має жодного правового зв`язку та наслідків для даної справи.

В свою чергу, згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Необхідно наголосити, що рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України та норми законодавства, які застосовуються у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їх належну правову оцінку.

Порушень або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 у справі №904/1361/23.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 у справі №904/1361/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2023 у справі №904/1361/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Проско Лімітед".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 04.10.2023

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко