ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. Справа№ 910/6189/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бондар Л.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 19.09.2023,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 (повний текст складено 29.05.2023)

у справі №910/6189/22 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»

до ОСОБА_1

про стягнення 574 649,98 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (далі, позивач або ТОВ «ФК «Геліос») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до ОСОБА_1 (далі, відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 574 649,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поруки №30/04/21-П1 від 30.04.2021, укладеним у забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Комплекс Агромас» за Договором фінансового кредиту №30/04/21 від 30.04.2021.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" задоволено.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" 555 990 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 03 коп. - суми заборгованості по кредиту, 18 659 (вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 95 коп. - суми заборгованості по процентам та 8 619 (вісім тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн 75 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт порушення позичальником (ТОВ «Комплекс Агромарс») зобов`язань за Договором фінансового кредиту №30/04/21 від 30.04.2021 та розмір заборгованості позичальника доведений суду первинними документами, а тому вимоги фінансової компанії до поручителя за Договором поруки №30/04/21-П1 від 30.04.2021, укладеним у забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Комплекс Агромас» за Договором фінансового кредиту №30/04/21 від 30.04.2021, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 16.06.2023 (про що свідчить відмітка відділу документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду) ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що виконання зобов`язання ТОВ «Комплекс Агромас» за Договором фінансового кредиту №30/04/21 від 30.04.2021 було забезпечено іпотекою нерухомого майна, а саме квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 277,00 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 (договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстровано в реєстрі за №582, з урахуванням договору про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстровано в реєстрі за №741). 04.02.2022 ОСОБА_2 дізналась про звернення стягнення на вказане майно шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Геліос» як іпотекодержателем.

За твердженнями скаржника позивач незаконно, всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, та умов Договору здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність в рахунок погашення виконання основного зобов`язання та зареєстрував право власності, належне відповідачу на предмет іпотеки. Відповідач зазначає, що матеріали справи містять лише посилання в розрахунку на погашення кредиту за рахунок набуття права власності на предмет іпотеки в сумі 12 399 355,21 грн, але не містять безпосередньо звіту про оцінку майна, доказів надсилання звіту іпотекодавцю та відповідачу або будь-яке погодження із іпотекодавцем або відповідачем оцінки, докази отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про житлове приміщення для проведення оцінки, зокрема, заяву оцінювача та умови проведення оцінки, технічний паспорт об`єкта та інші технічні характеристики, відповідно, відсутня інформація щодо змісту наведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна, що призвело до неможливості проведення рецензування звіту про оцінку майна. На момент проведення оцінки відчужуваної квартири позивач не був її власником, діяв без доручення власника квартири. Оцінка майна проводилася без фактичного доступу до предмета оцінки. Крім того, оцінка спірної квартири не відповідає дійсній ринковій вартості.

Щодо нарахування ТОВ «ФК «Геліос» відсотків за неправомірне користування кредитними коштами, то з урахуванням формулювання позовної вимоги визначені у договорі відсотки за правовою природою є пенею, оскільки вони нараховуються від непогашеної суми грошової заборгованості за період прострочення та поза межами строку кредитування (період з 06.01.2022 по 24.02.2022, тобто у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19).

Відповідно, до спірних правовідносин мали бути застосовані положення пункту 8 розділу ІХ «Прикінцевих положень» Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

25.07.2023 засобами поштового зв`язку від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 за договором іпотеки не є предметом спору в даній справі, не заявлялись позивачем та не заявлялись відповідачем в рамках зустрічного позову чи ОСОБА_2 в рамках позову третьої особи.

Також позивач наголосив на неправомірності посилання скаржника на положення пункту 8 розділу ІХ «Прикінцевих положень» Господарського кодексу України як на підставу, що виключала можливість нарахування позивачем відсотків за неправомірне користування кредитними коштами, оскільки зазначена в Господарському кодексі України норма стосується саме неустойки, штрафів та пені за порушення позичальниками грошових зобов`язань за кредитними договорами в період існування карантину, у той час, як нарахування процентів за неправомірне користування кредитними коштами здійснено позивачем у повній відповідності до норм чинного законодавства, у тому числі, норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та у повній відповідності до умов кредитного договору, погодженого обома його сторонами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6189/22; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

28.06.2023 матеріали справи №910/6189/22 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 15.08.2023.

15.08.2023 від представника позивача адвоката Новака Андрія через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване його зайнятістю у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні.

У зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Скрипки І.М. з 31.07.2023 по 18.08.2023, Тищенко А.І. з 31.07.2023 по 18.08.2023 судове засідання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22, призначене на 15.08.2023 о 14 год.00 хв., не відбулося.

Після виходу членів колегії суддів Скрипки І.М. та Тищенко А.І. з відпусток ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/6189/22 на 19.09.2023.

У судовому засіданні 19.09.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 19.09.2023, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача адвокат Андрій Новак подав 18.09.2023 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення судового розгляду справи, мотивоване тим, що він не має змоги прибути для участі в судовому засіданні у зв`язку з представництвом (захистом) в цей час інтересів іншого клієнта у Печерському районному суді м. Києва (справа №757/14240/20-ц).

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання про відкладення.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, враховуючи зміст наведених правових норм, суд, розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду апеляційної скарги, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.).

Колегія суддів зазначає, що явка представника відповідача у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 19.09.2023, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги. Представник відповідача у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи не наголошує на обставинах, які, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, перешкоджали б суду здійснити її розгляд у за його відсутності. Детальна позиція відповідача у справі викладена в його апеляційній скарзі.

За вищенаведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом, при цьому, застосовано згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989). Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення суду в даній справі за відсутності його представника.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (кредитодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (позичальник, третя особа-1) укладено Договір фінансового кредиту №30/04/21 (далі, Кредитний договір), за умовами пункту 1.1. якого кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у сумі 10 000 000,00 грн, що надаються до 30.05.2021, на умовах зворотності, строковості, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитором у розмірі 25% річних. Тип процентної ставки - фіксована.

Кредитодавець надає позичальнику кредит з цільовим призначенням: поновлення оборотних коштів (пункт 1.2. Кредитного договору).

У подальшому сторонами укладено Додаткові угоди №1 від 20.05.2021, №2 від 24.05.2021 та №3 від 28.05.2021 до Кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у сумі 15 000 000,00 грн, що надаються до 30.06.2021, на умовах зворотності, строковості, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 25% річних. Тип процентної ставки - фіксована.

У відповідності до пункту 1.3. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) позичальник підтверджує, що на виконання пункту 1.1. Договору кредитодавець видав позичальнику кошти наступним чином: 30.04.2021 кредитодавець перерахував на рахунки позичальника 2 700 000,00 грн, 05.05.2021 - 7 300 000,00 грн, 20.05.2021 - 3 500 000,00 грн та 25.05.2021 - 1 500 000,00 грн.

Строк дії Договору з 30.04.2021 до 30.06.2021, а в частині зобов`язань, що лишилися невиконаними - до їх повного виконання (пункт 1.4. Кредитного договору у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021).

Згідно з пунктом 3.1. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом може робитися різними за розміром сумами (частинами), проте остаточний розрахунок має бути зроблений не пізніше 30.06.2021 включно.

Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику (списання відповідної суми з поточного рахунку кредитодавця) до дня повного повернення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитодавця) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (пункт 3.2. Кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.3. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 20.05.2021) нарахування та сплата процентів за користування здійснюється у кінцевий термін повернення кредиту, зазначений у пункті 3.1. цього Договору, з урахуванням положень пункту 3.2. Договору. Після закінчення строку кредитування кредитодавець має право нараховувати відсотки у розмірі 25% річних за неправомірне користування кредитними коштами до дня повного повернення заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.5. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) узгоджено, що у випадку виникнення заборгованості за цим Договором сторони погоджують таку послідовність її погашення: пеня, зазначена у пункті 3.7. даного Договору, за несвоєчасне повернення кредитних коштів (якщо прострочення матиме місце); інші платежі, що підлягають сплаті за цим Договором; проценти за користування кредитними коштами; сума основного боргу за Договором фінансового кредиту.

Додатковою угодою №3 від 28.05.2021 Кредитний договір доповнено пунктом 3.7., згідно якого якщо позичальник не здійснив оплату будь-якої суми у повному розмірі на день, коли така виплата повинна бути здійснена згідно з цим Договором, тоді на таку прострочену суму нараховується неустойка (пеня) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період такого прострочення, за кожен день прострочення.

30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач) укладено Договір поруки №30/04/21-П1 (далі, Договір поруки), за умовами пункту 1.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язання з повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом згідно Кредитного договору у повному обсязі, внаслідок чого поручитель і боржник несуть перед кредитором відповідальність, як солідарні боржники.

У подальшому сторонами укладено Додаткові угоди №1 від 20.05.2021, №2 від 24.05.2021 та №3 від 28.05.2021 до Договору поруки.

Відповідно до пункту 1.1. Договору поруки (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язання з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, пені згідно Кредитного договору у повному обсязі, внаслідок чого поручитель і боржник несуть перед кредитором відповідальність, як солідарні боржники.

У відповідності до пункту 1.2 Договору поруки (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) розмір зобов`язань поручителя перед кредитором за зобов`язаннями боржника по Кредитному договору складається з розміру непогашеної (простроченої виконанням) заборгованості боржника за основною сумою кредиту по Договору фінансового кредиту, що на дату укладення цього Договору, становить суму у розмірі 15 000 000,00 грн, відсотків за користування кредитом, відсотків за неправомірне користування кредитними коштами, комісії, пені.

Пунктом 2.1. Договору поруки (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) узгоджено, що в разі неповернення боржником кредитору, у строк до 30.06.2021, основної суми кредиту у розмірі 15 000 000,00 грн поручитель зобов`язується погасити перед кредитором заборгованість боржника з основною сумою кредиту у вищезазначеному розмірі протягом 10 банківських днів, з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором.

Згідно з пунктом 2.5. Договору поруки поручитель має право протягом дії Договору отримувати від боржника чи кредитора інформацію щодо стану виконання зобов`язань за Кредитним договором. Достатнім документом про наявність заборгованості у боржника та її розмір є довідка кредитора, яка видається поручителю на його вимогу.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів відбитками печаток сторін, та діє до повного виконання сторонами зобов`язань, взятих на себе за Договором. Після виконання боржником усіх зобов`язань за Кредитним договором дія цього Договору припиняється (пункт 5.1. Договору поруки).

Порука поручителя за зобов`язаннями боржника в обсязі, встановленому цим Договором, діє з моменту укладення сторонами цього Договору протягом п`яти років до 30.04.2026, але в будь-якому разі до повного виконання поручителем зобов`язань за цим Договором та до моменту повного і належного погашення заборгованості за основною сумою кредиту по Кредитному договору (пункт 5.2. Договору поруки).

Як зазначає позивач, ним було належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором та видано позичальнику кредитні кошти на суму 15 000 000,00 грн, однак позичальник свої зобов`язання з повернення грошових коштів у встановлені договором строки не виконав.

16.02.2022 позивачем направлено позичальнику та відповідачу вимогу про усунення порушення Кредитного договору вих. №140222/8 від 14.02.2022, у якій позивач вимагав протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання цієї претензії/повідомлення погасити в повному обсязі заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 11.02.2022 складалась із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 555 990,03 грн та відсотків за неправомірне користування кредитними коштами у розмірі 14 090,16 грн.

Вказані вимоги залишені без задоволення.

Оскільки зобов`язання позичальника були забезпечені порукою згідно Договору №30/04/21-П1 позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 555 990,03 грн як поручителя заборгованості за тілом кредиту та 18 659,95 грн заборгованості за процентами у зв`язку з неправомірним користуванням кредитними коштами, що розрахована за період з 06.01.2022 по 24.02.2022.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву позивача на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень №1736 від 30.04.2021 на суму 2 700 000,00 грн, №1747 від 05.05.2021 на суму 7 300 000,00 грн, №1779 від 20.05.2021 на суму 3 500 000,00 грн, №1785 від 21.05.2021 на суму 1 500 000,00 грн, банківських виписок по особовому рахунку позивача, умов пункту 1.3. Кредитного договору та не заперечується учасниками справи, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши ТОВ «Комплекс Агромас» кредитні кошти на загальну суму 15 000 000,00 грн.

За змістом пункту 3.1. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) остаточний розрахунок по кредиту мав бути зроблений не пізніше 30.06.2021 включно.

Позичальник (ТОВ «Комплекс Агромас»), у свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором у строк до 30.06.2021, внаслідок чого у ТОВ «Комплекс Агромас», з урахуванням сплати заборгованості у розмірі 2 044 654,76 грн згідно платіжного доручення № від 05.05.2021 та набуття позивачем у власність майна, переданого в іпотеку позивачу ОСОБА_2 , вартістю 12 399 355,21 грн, обліковується заборгованість з повернення кредитних коштів у розмірі 555 990,03 грн та зі сплати відсотків у відповідності до пункту 3.3. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 20.05.2021) у розмірі 18 659,94 грн за період з 06.01.2022 по 24.02.2022, з урахуванням суми сплачених процентів за неправомірне користування кредитними коштами (за рахунок набуття права власності на предмет іпотеки) в розмірі 1 677 096,06 грн.

Отже, як встановлено судом першої інстанції, перевірено судом апеляційної інстанції та не спростовано скаржником належними та допустимими доказами, заборгованість ТОВ «Комплекс Агромас» перед позивачем за Кредитним договором складається із заборгованості за кредитом у розмірі 555 990,03 грн та заборгованості про процентам за неправомірне користування кредитними коштами у розмірі 18 659,95 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Згідно з частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (частини 1, 2 статті 543 Цивільного кодексу України).

Так, згідно укладеного 30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач) Договору поруки №30/04/21-П1 (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язання з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, пені згідно Кредитного договору у повному обсязі, внаслідок чого поручитель і боржник несуть перед кредитором відповідальність як солідарні боржники.

У відповідності до пункту 1.2. Договору поруки (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) розмір зобов`язань поручителя перед кредитором за зобов`язаннями боржника по Кредитному договору складається з розміру непогашеної (простроченої виконанням) заборгованості боржника за основною сумою кредиту по Договору фінансового кредиту, що на дату укладення цього Договору, становить суму у розмірі 15 000 000,00 грн, відсотків за користування кредитом, відсотків за неправомірне користування кредитними коштами, комісії, пені.

За змістом пункту 2.1. Договору поруки (у редакції Додаткової угоди №3 від 28.05.2021) узгоджено, що в разі неповернення боржником кредитору, у строк до 30.06.2021, основної суми кредиту у розмірі 15 000 000,00 грн поручитель зобов`язується погасити перед кредитором заборгованість боржника з основною сумою кредиту у вищезазначеному розмірі протягом 10 банківських днів, з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором.

З огляду на вищенаведене, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено Договір поруки, поручитель зобов`язався відповідати перед позивачем за зобов`язаннями позичальника в разі порушення їх останнім за Договором, однак вимогу кредитора від 14.02.2022 вих. №140222/8 про усунення порушення Кредитного договору залишив без задоволення.

Таким чином, оскільки факт порушення позичальником зобов`язань за Кредитним договором встановлений судом, а розмір заборгованості позичальника доведений суду первинними документами, вимоги позивача до поручителя є обґрунтованими та були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо заперечень відповідача, висловлених у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі щодо правильності визначення вартості об`єкта нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 277,00 кв.м.), переданого ОСОБА_2 за договором іпотеки в рахунок забезпечення виконання зобов`язання ТОВ «Комплекс Агромас» за Договором фінансового кредиту №30/04/21 від 30.04.2021, то такі судом відхиляються, оскільки зазначені обставини (правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 за договором іпотеки) не входять до предмету дослідження в межах даного спору з огляду на предмет та підстави заявленого позову, більш того, відповідачем не повідомлено суду про наявність будь-яких судових рішень, що набрали законної сили, якими б було встановлено незаконність дій позивача чи реєстратора під час реалізації процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо тверджень скаржника про неправомірність пред`явлення позивачем до стягнення з відповідача суми нарахованих відсотків за неправомірне користування кредитом колегія суддів зазначає, що такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем визначень таких понять як «пеня» та «проценти за користування кредитом».

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, згідно статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

У свою чергу, за змістом частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Водночас, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Так, у даному випадку сторони у пункті 3.3. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 20.05.2021) погодили інший розмір процентів та встановили, що після закінчення строку кредитування кредитодавець має право нараховувати відсотки у розмірі 25% річних за неправомірне користування кредитними коштами до дня повного повернення заборгованості за кредитом.

Заявлені позивачем до стягнення 18 659,95 грн розраховані саме як проценти за неправомірне користуванням кредитними коштами, що відповідає положенням статті 625 Цивільного кодексу України та наведеній умові пункту 3.3. Кредитного договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 20.05.2021), та не являються пенею у розумінні чинного цивільного та господарського законодавства.

Зважаючи на вказане, безпідставними є посилання скаржника на пункт 8 розділу ІХ «Прикінцевих положень» Господарського кодексу України, згідно якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/6189/22 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Матеріали справи №910/6189/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.10.2023.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка