ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.09.2023 Справа № 914/1097/23

м.Львів

за позовом: Фізичної особи-підприємця Федак Ірини Ярославівни, м.Рава-Руська

до відповідача: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальний заклад культури Львівської обласної ради культурно-мистецький центр «Львівський палац мистецтв»

про зобов`язання внести зміни до договору оренди в частині приведення строку його дії до мінімального строку, визначеного законодавством-на 5 років.

Суддя Кітаєва С.Б.

За участі секретаря Сосницької А.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`ивився

від відповідача: Гриновець О.Б.-представник

від третьої особи: Седлецький О.Б.-представник

На розгляді Господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом Фізичної особи підприємця Федак Ірини Ярославівни до Управління майном спільної власності Львівської обласної ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунального закладу культури Львівської обласної ради культурно-мистецький центр «Львівський палац мистецтв» про зобов`язання внести зміни до договору оренди в частині приведення строку його дії до мінімального строку, визначеного законодавством на 5 років.

Ухвалою від 10.04.2023 суд постановив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 10.05.2023.

02.05.2023, за вх.№ 10933/23, поступив відзив на позовну заяву.

09.05.2023, за вх.№11584/23, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

З приводу даного клопотання суд зазначає, що згідно з частиною 8 статті 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Одночасно, частина 2 статті 96 ГПК України передбачає, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг "оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (стаття 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно із статтею 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги", електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (п.12). Підписувач - фізична особа, яка створює електронний підпис (п.32).

Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначено, що електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Як слідує із зазначеного клопотання позивача, яке надійшло на електронну пошту Господарського суду Львівської області 09.05.2023, клопотання не підписано (не засвідчено) електронним цифровим підписом її автора ( ОСОБА_1 ), а відтак у суду не було підстав вважати його офіційним та брати до уваги.

Поряд з цим, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх матеріалів справи, забезпечення процесуальних прав учасників судового процесу та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд в засіданні 10.05.2023 дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 31.05.2023, про що ухвалою від 10.05.2023 повідомив позивач та третю особу.

В засідання 31.05.2023 явку повноважного представника забезпечив лише відповідач.

Від сторони позивача 31.05.2023, за вх.№13671/23, за підписом представника позивача, поступило клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із сімейними обставинами.

Ухвалою суду від 31.05.2023 продовжено строки підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 29.06.2023, про що суд повідомив позивача.

28.06.2023, за вх.№16108/23, від представника відповідача поступила заява про долучення документів до матеріалів справи.

29.06.2023, за вх.№16176/23, від представника позивача поступило клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з наміром врегулювати спір мирним шляхом.

В засідання 29.06.2023 явку повноважних представників забезпечили відповідач та третя особа.

Ухвалою суду від 29.06.2023 підготовче засідання відкладено на 12.07.2023.

11.07.2023, за вх.№17252/23, від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, поступили пояснення щодо позову про зобов`язання внести зміни до договору оренди. Дане клопотання суд долучив до матеріалів справи.

В підготовче засідання 12.07.2023 учасники справи забезпечили явку повноважних представників.

Ухвалою суду від 12.07.2023 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті на 30.08.2023, про що повідомлено присутніх представників учасників справи під розписку.

Ухвалою від 30.08.2023 суд повідомив позивача та третю особу про відкладення розгляду справи на 27.09.2023. Ухвали суду від 30.08.2023 надіслано судом на електронні адреси представника позивача та третьої особи, а також засобами поштового зв`язку (докази наявні в матеріалах справи).

В судове засідання 27.09.2023, позивач явки представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, жодних клопотань, заяв від позивача (про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами) не поступило.

Відповідач явку представника в судове засідання 27.09.2023 забезпечив, представник заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з неявкою представника позивача в судове засідання з розгляду справи по суті та неподанням заяви про розгляд справи за його відсутності.

Від третьої особи в судове засідання 27.09.2023 з`явився повноважний представник, який підтримав клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про залишення позову без розгляду, на підставі наступного.

Відповідно до частин першої четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статей 41, 42 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. Учасники справи, зокрема мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Відповідно до частини четвертої статті 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пунктом четвертим частини першої статті 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності.

Тобто, право позивача як особи, що подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №910/16978/19, постановах Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 903/630/18, від 11.11.2020 у справі № 910/12898/19, від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15 та від 19.12.2022 року у справі № 910/173/22.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитися з подіями процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Виходячи з положень статей 42, 120, 196 ГПК України, учасник справи має право брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника) або не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою. Тобто, учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Системний аналіз змісту частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України свідчить про те, що процесуальним наслідком неявки позивача в судове засідання є залишення позову без розгляду.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин, так звані умови для залишення позову без розгляду у випадку неявки позивача в судове засідання: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому зміст частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України свідчить про те, що передбачена цими нормами процесуального права така процесуальна дія суду як залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання та неповідомлення про причини своєї неявки не залежить від того, чи була визнана судом явка позивача в судове засідання обов`язковою.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.11.2022 у справі № 905/458/21 зазначив про те, що норми, закріплені у частині четвертій статті 202 та у пункті 4 частини першої статті 226 ГПК України, за методом правового регулювання є імперативними, що означає те, що відповідно до цих норм процесуального права у разі неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має імперативний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з неявкою позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання у справі, проте не повідомив суд про причини своєї неявки та не надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, є негативним правовим наслідком для позивача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

Отже, залишення позовної заяви без розгляду через неявку позивача у судове засідання у разі ненадання ним заяви про розгляд справи за його відсутності не призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Слід зазначити, що доказування полягає не лише в наданні доказів, а й у доведеності їх переконливості сторонами.

Проаналізувавши положення ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, Верховний Суд у постанові від 18.11.2022 у справі №905/458/21 зазначив, що в цих нормах законодавець не застосував слів «може», «має право», «за власної ініціативи» тощо у своєму значенні цих слів. Зазначені норми процесуального права не передбачають можливості інших варіантів дій суду, крім залишення позовної заяви без розгляду. Формулювання «суд залишає позов без розгляду», що міститься у ч. 4 ст. 202 ГПК України, та формулювання «суд залишає позов без розгляду», що міститься у п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, виражає імперативну вказівку суду (судді) щодо заборони продовження розгляду справи, щодо завершення судового провадження без винесення рішення.

Враховуючи, що процесуальні норми, закріплені ч.4 ст.202 та у п.4 ч.1 ст.226 ГПК України за методом правового регулювання є імперативними, що означає те, що відповідно до цих норм процесуального права у разі неявки позивача в судове засідання за умови що він був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини його неявки та не надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, суд має має імпертивний процесуальний обов`язок залишити позов без розгляду, та приймаючи до уваги те, що позивач у даній справі був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, однак в судові засідання з розгляду справи по суті не з`явився, не повідомив суд про причини його неявки та не подав заяви про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

При цьому суд зауважує, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Керуючись ст.ст. 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов Фізичної особи-підприємця Федак Ірини Ярославівни до відповідача Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунального закладу культури Львівської обласної ради культурно-мистецький центр «Львівський палац мистецтв» про зобов`язання внести зміни до договору оренди в частині приведення строку його дії до мінімального строку, визначеного законодавством-на 5 років - залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.235 ГПК України.

3. Ухвалу може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст.255-257 ГПК України.

Суддя Кітаєва С.Б.