ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" жовтня 2023 р. Справа № 924/865/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши справу у залі судового засідання № 204

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, м. Хмельницький

про стягнення 82001,66 грн основного боргу, 12258,07 грн пені, 25064,11 грн інфляційних втрат, 3458,40 грн 3% річних,

представники сторін:

позивач: Бернадська О.В. - представник за довіреністю від 04.08.2022 р.;

відповідач: Комуніцька Р.О. - представник згідно виписки з ЄДР.

У судовому засіданні 03.10.2023 року відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18.08.2023р. відкрито провадження у справі № 924/865/23 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до суду про стягнення з територіального управління державного бюро розслідувань 82001,66 грн основного боргу, 12258,07 грн пені, 25064,11 грн інфляційних втрат, 3458,40 грн 3% річних на підставі типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії". В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 01.11.2021р. по 08.01.2022р. позивачем було поставлено відповідачу природний газ на суму 101412,04 грн, проте відповідачем не здійснено оплату вартості спожитого газу у сумі 82001,66 грн. Зазначає, що відповідача включено до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесено спожитий відповідачем газ до портфеля постачальника "останньої надії", що підтверджується листом Оператора ГТС №ТОВВИХ-22-10366 від 27.09.2022р., інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма № 10) та відомостями з інформаційної платформи оператора ГТС. Відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого газу виконав не в повному обсязі, відтак заборгованість станом на дату звернення до суду становить 82001,66 грн.

Позивач додатково зазначає, що договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. Публічна оферта відбулася 30.07.2020р. шляхом опублікування на офіційному сайті позивача типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії". Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Акцепт відбувся 01.11.2021р. через встановлення факту споживання природного газу із ресурсу постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Таким чином, укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майнових господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно із статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, всі відносини між споживачем та постачальником після укладання договору регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами, а саме Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015р. № 2496, Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015р. № 2501.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив від 27.09.2023р., у якій зазначено, зокрема, що норми Закону України "Про публічні закупівлі" щодо необхідності проведення спрощеної процедури закупівлі не розповсюджують свою дію на відносини з укладення типових договорів, які автоматично укладаються з позивачем у справі як з постачальником "останньої надії", оскільки фактично укладаючи договір сторони не можуть знати, який саме обсяг природного газу буде спожито відповідачем та на яку суму. Крім того, оскільки у спірних правовідносинах відповідач не впливає на можливість самостійного обрання суб`єкта, на якого будуть покладені обов`язки постачальника газу "останньої надії" та на визначення ціни природного газу, який ним фактично споживається, за відсутності інших постачальників газу, підстави для проведення переговорної процедури для укладення договору постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем відсутні. Також позивачем відмічено, що можливість здійснення оплати за поставлений природний газ у 2022 році за 2021 рік залежала саме від відповідача, від включення ним відповідних сум зобов`язань до проекту кошторису на 2022 рік.

Представником відповідача подано до суду відзив від 05.09.2023р., у якому просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх заперечень вказано, що акт приймання-передачі природного газу та рахунок на оплату (природний газ) за грудень 2021 року були надіслані постачальником лише 10.01.2022р., у зв`язку з чим реєстрація фінансових зобов`язань ТУ ДБР у м. Хмельницькому не здійснювалась. Враховуючи специфіку фінансування державних установ, при укладенні договору про закупівлю необхідно обов`язково ураховувати ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України та передбачити умову виникнення платіжних зобов`язань виключно при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетне асигнування). Бюджетним періодом, за приписами ст. 3 БК України є один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Ненадання постачальником ТУ ДБР у м. Хмельницькому своєчасно сформованих документів за використання природного газу в грудні 2021 року, свідчить про те, що у відповідача не було законних підстав реєстрації фінансових зобов`язань і здійснення оплати за фактично спожитий природний газ. Крім того, щодо заборгованості у період з 01.01.2022р. по 08.01.2022р. відповідачем зазначено, що 06.01.2022р. ним було укладено новий договір на постачання природного газу № 21-1271/21-БО-Т-2 з новим постачальником - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". Таким чином, вимога позивача про стягнення коштів у розмірі 5485,56 грн є неправомірною. Також відповідач звертає увагу на те, що позивачем не підтверджено факт надсилання вимоги на адресу відповідача, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням єдиного представника відповідача та неможливістю опрацювання доводів позивача, викладених у відповіді на відзив.

З приводу поданого клопотання представника відповідача суд зазначає, що за змістом ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.

Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.

Згідно ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.

Відповідно до ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Судом враховується, що згідно ч. 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України). Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі № 922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі № 914/6968/16.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 252 ГПК України перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Однак, представником відповідача не доведено належними доказами поважних причин неподання заперечення, зокрема отримання відповіді на відзив 26.09.2023р. та неможливості підготувати (надати) суду заперечення 02.10.2023р. Крім того, судом зважається, що судове засідання у даній справі уже відкладалося 12.09.2023р.

Разом з тим, судом зазначається, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Проте, представником відповідача не заявлялося клопотання про долучення додаткових доказів на підтвердження своїх доводів.

Таким чином, враховуючи необґрунтованість поданого клопотання відповідачем, розумність строків розгляду судового спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про долучення додаткових доказів, наявність позицій сторін щодо наявного спору, заперечення позивача про відкладення розгляду справи, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи, викладені у заявах по суті справи.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

29.10.2021р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та територіальним управлінням державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому (споживач), підписано Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Згідно із п. 1.1. договору цей Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" (постачальник).

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (Правила постачання), та є однаковими для всіх споживачів України (п. 1.2. договору).

Пунктом 1.3. договору визначено, що він є договором приєднання. При укладенні цього Договору зі Споживачем ураховуються вимоги статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Цей договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

У п. 1.4. договору наведено значення термінів, що використовуються у договорі, зокрема, постачальник "останньої надії" - визначений кабінетом Міністрів України постачальник, який не має прав відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу - товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу або Оператором ГТС договору транспортування природного газу (для прямих споживачів) (п. 2.2. договору).

Відносини сторін, що є предметом цього договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493 (Кодекс газотранспортної системи), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494 (Кодекс газорозподільних систем) (п. 2.3. договору).

Згідно із пунктом 3.1. договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Підстави для здійснення постачальником постачання природного газу споживачу визначені положеннями Правил постачання (п. 3.2. договору).

Відповідно до пункту 3.3. договору період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (п. 4.1. договору).

Відповідно до пункту 4.2. розділу IV договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ / Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (пункт 4.3. договору).

Згідно з пунктом 4.4. договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3. цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

У п. 4.5. договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5.1. та підпунктом 1 пункту 5.2. договору споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами договору.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством (п. 8.1. договору).

Відповідно до п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за договором.

Пункт 11.3. договору передбачає, що протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС). Якщо споживач бажає в інших випадках відмовитися від договору, він має право розірвати його без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику шляхом надання йому одностороннього повідомлення щонайменше за три дні до дати розірвання.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 101412,04 грн, а саме:

1) з 01.11.2021р. по 30.11.2021р. у обсязі 1155,38 м.куб. на суму 19410,38 грн, що відображено в акті приймання-передачі природного газу № 17884 від 30.11.2021р., рахунку на оплату (природний газ) № 30713, коригуючому акті № 23682 до акта приймання-передачі природного газу № 17884 від 30.11.2021р.;

2) з 01.12.2021р. по 29.12.2021р. у обсязі 1417,76 м.куб. на суму 76516,10 грн, що відображено в акті приймання-передачі природного газу № 30675, рахунку на оплату (природний газ) № 1305;

3) з 06.01.2022р. по 09.01.2022р. у обсязі 121,74 м.куб. на суму 5485,56 грн, що відображено в акті приймання-передачі природного газу № 1634, рахунку на оплату (природний газ) № 6011.

Вказані акти та рахунки були надіслані на адресу відповідача, що підтверджується списками згрупованих відправлень "Рекомендований лист" № 09.12.2021, № 10.01.2022, № 14.01.2022 та фіскальними чеками від 10.12.2021р., від 12.01.2022р., від 14.01.2022р.

Згідно розрахунку заборгованості позивача по договору постачання газу ПОН від 29.10.2021р. територіальним управлінням державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, 21.12.2021р. було сплачено позивачу 19410,38 грн вартості спожитого газу.

Відповідно до вимоги про сплату заборгованості позивач просив відповідача сплатити заборгованість за природний газ в сумі 82001,66 грн до 27.06.2022р.

Згідно з довідкою позивача (від 29.09.2022р.) ціна природного газу, що постачався позивачем як постачальником "останньої надії" для споживачів, що є бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, у період з 01.10.2021р. по 30.11.2021р. становила 16,8 грн за 1 куб.м з ПДВ.

Також позивачем надано копію роздруківки зі свого сайту про архів цін ПОН для непобутових споживачів, у тому числі за вищезазначений період.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача (від 08.09.2022р.) товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи" надало скріншоти з інформаційної платформи щодо закріплення споживача з ЕІС-кодом 56XS000169BQM006 в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" ТОВ ГК "Нафтогаз України" та щодо остаточної алокації відборів споживача за період з 29.10.2021р. по 08.01.2022р. У відповідній інформації вказано про реєстрацію споживача з ЕІС-кодом 56XS000169BQM006 в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" та про остаточну алокацію відборів споживача в розмірі 2,69488 тис.куб.м.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору є однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Положеннями ч. 4 ст. 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, виникли правовідносини з Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2501.

Правове регулювання взаємовідносин всіх суб`єктів ринку природного газу України, у тому числі споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється згідно з Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2493, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2496, а також положеннями Закону України "Про ринок природного газу", Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020р. № 917-р товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу, що також відображено і у п. 1.4. договору.

За змістом статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно із частинами 1, 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Зокрема, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" із споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу. Постачальник "останньої надії" постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу").

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), № 2496 від 30.09.2015р. (далі - Правила) врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи / газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Згідно із абзацом 3 пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії" (п. 2 розділу VI Правил).

Пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника "останньої надії", не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Відповідно до п. 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником "останньої надії" здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України "Про ринок природного газу" та Правилами постачання природного газу.

Оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором.

Для здійснення діяльності постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі забезпечується функціонування окремого Реєстру споживачів постачальника "останньої надії".

У п. 7 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС зазначено, що інформаційна платформа забезпечує можливість здійснення в автоматичному режимі перевірки за ЕІС-кодом споживача (точки комерційного обліку споживача) наявності/відсутності діючого постачальника природного газу у такого споживача та кінцеву дату постачання природного газу цим постачальником (у випадку наявності постачальника).

Відповідно до п. 5 глави 1 розділу I Кодексу ГТС інформаційна платформа - це електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Пунктами 1, 2, 3, 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС врегульовано, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи. Інформаційна платформа складається з апаратного та програмного забезпечення.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень.

Суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором газотранспортної системи договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору. Інформаційна платформа має бути доступною для інших користувачів виключно для перегляду публічної інформації без права вчинення інших дій.

Обмін даними між уповноваженими особами користувачів інформаційної платформи та інформаційною платформою (оператором газотранспортної системи) відбувається через електронну пошту та інтерфейс користувача інформаційної платформи веб-додатка. У разі якщо електронна пошта недоступна, уповноважена особа користувача платформи повинна повідомити про це оператора газотранспортної системи.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.10.2021р. № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015р. № 809 і від 9 грудня 2020р. № 1236" доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020р. № 1236 пунктами 41-7 і 41-8, згідно з якими з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничну ціну на природний газ за договорами постачання, зокрема між споживачами, що є бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо) та постачальником "останньої надії" - на рівні 16,8 гривні за 1 куб. метр (з урахуванням податку на додану вартість).

З метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального періоду 2021/22 року: акціонерному товариству "Магістральні газопроводи України", товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторам газорозподільних систем постановлено, з-поміж іншого, забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 р. бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником; забезпечити внесення операторами газорозподільних систем до інформаційної платформи оператора газотранспортної системи інформації щодо всіх захищених споживачів, приєднаних до газорозподільної системи, із зазначенням відповідної категорії, до якої належить такий споживач, у тому числі бюджетні установи (в значенні Бюджетного кодексу України), заклади охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та заклади охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо).

З наявних матеріалів справи, зокрема, наданої товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи" інформації (лист від 27.09.2022р.) слідує, що відповідачем, як споживачем з ЕІС-кодом 56XS000169BQM006, спожито природний газ із внесенням спожитого обсягу в алокацію відборів постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" в кількості: 0,00 м. куб. з 29.10.2021 по 31.10.2021; 1155,38 куб.м з 01.11.2021р. по 30.11.2021р.; 1320,66 м.куб. з 02.12.2021р. по 30.12.2021р.; 121,74 м.куб. з 01.01.2022р. по 08.01.2022р.

На спожиту відповідачем кількість природного газу в розмірі 1155,38 куб.м за період з 01.11.2021р. по 30.11.2021р. позивачем складено акт № 17884 від 30.11.2021р., рахунок на оплату № 30713, коригуючий акт № 23682, на спожиту відповідачем кількість природного газу в розмірі 1417,76 куб.м за період з 01.12.2021р. по 29.12.2021р. позивачем складено акт № 30675, рахунок на оплату № 1305, а на спожиту відповідачем кількість природного газу в розмірі 121,74 куб.м за період з 06.01.2022р. по 09.01.2022р. позивачем складено акт № 1634, рахунок на оплату № 6011.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п.п. 4.3., 4.4. Типового договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату природного газу № 30713 в розмірі 1155,38 куб.м на суму 19410,38 грн, № 1305 в розмірі 1417,76 куб.м на суму 76516,10 грн, № 6011 в розмірі 121,74 куб.м на суму 5485,56 грн, а всього на суму 101412,04 грн.

Оплата вартості природного газу в сумі 19410,38 грн здійснена відповідачем 21.12.2021р., що підтверджується поясненнями позивача, поданим розрахунком.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача за спожитий природний газ становить 82001,66 грн.

За приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати територіальним управлінням державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" 82001,66 грн заборгованості за спожитий відповідачем природній газ за спірний період, тому суд дійшов висновку, що вимога про стягнення основного боргу заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає стягненню на користь позивача.

Разом з тим, позивач з огляду на несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати вартості природного газу просить стягнути з відповідача 12258,07 грн пені (за період з 01.02.2022р. по 31.08.2022р.), 25064,11 грн інфляційних втрат (за період лютий 2022р. - червень 2023р.), 3458,40 грн 3% річних (за період з 01.02.2022р. по 30.06.2023р.) згідно з поданими розрахунками.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.5. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом у системі "Законодавство" здійснено перерахунок пені, відповідно до якого правомірною до стягнення буде пеня у розмірі 12258,07 грн (1. за зобов`язаннями грудня 2021 року: на суму боргу 76516,10 грн за період з 01.02.2022р. по 31.07.2022р. = 11299,23 грн; 2. за зобов`язаннями січня 2022 року: на суму боргу 5485,56 грн за період з 01.03.2022р. по 31.08.2022р. = 958,84 грн).

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 3% річних, дійшов висновку, що правомірною до стягнення є сума в розмірі 3458,40 грн.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат в системі "Законодавство", відповідно до якого вважає правомірною до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 25064,09 грн (1. за зобов`язаннями грудня 2021 року: на суму боргу 76516,10 грн за період лютий 2022 року - червень 2023р.= 23492,78 грн; 2. за зобов`язаннями січня 2022 року: на суму боргу 5485,56 грн за період березень 2022 року - червень 2023 року = 1571,31 грн).

У задоволенні 0,02 грн інфляційних втрат суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Щодо посилань відповідача на неможливість оплати останнім спожитий у попередньому бюджетному періоді природний газ у зв`язку з відсутністю бюджетного призначення та відповідного бюджетного асигнування суд зазначає, що частина 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, відсутність бюджетного фінансування видатків на оплату спожитого природного газу за договором не звільняє відповідача від обов`язку виконати договірні зобов`язання та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, що виникли з договору, і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.

Заперечення відповідача про відсутність заборгованості останнього у період з 01.01.2022р. по 08.01.2022р. спростовуються наявними в матеріалах справи відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS000169BQM006 та листом Оператора ГТС від 27.09.2022р. № ТОВВИХ-22-10366 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" з ЕІС-кодом 56XS000169BQM006, відповідно до яких відповідачем у спірний період (січень 2022 року) було спожито природний газ об`ємом 121,74 м.куб. на суму 5485,56 грн. Також судом звертається увага на зміст п. 4.2. договору, відповідно до якого об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ / Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Посилання відповідача на укладення ним 06.01.2022р. нового договору з іншим постачальником суд до уваги не бере, оскільки сам факт укладення договору не звільняє споживача від обов`язку сплати заборгованості за спожитий газ за попереднім договором постачання природного газу. При цьому, відповідачем не надано суду договір постачання природного газу від 06.01.2022р. для дослідження умов початку постачання газу відповідачу. Окрім того, в даній частині беруться до уваги пояснення позивача викладені у відповіді на відзив, стосовно того, що у період з 01.01.2022 р. до моменту включення відповідача-споживача до реєстру споживачів ТОВ ГК "Нафтогаз трейдінг" у відповідача був відсутній постачальник природнього газу.

Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування штрафних санкцій з підстав непідтвердження факту надіслання вимоги позивачем судом зазначається, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, проведені розрахунки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 82001,66 грн основного боргу, 12258,07 грн пені, 25064,09 грн інфляційних втрат, 3458,40 грн 3% річних. У задоволенні 0,02 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, м. Хмельницький про стягнення 82001,66 грн основного боргу, 12258,07 грн пені, 25064,11 грн інфляційних втрат, 3458,40 грн 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з територіального управління державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому (Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Сіцінського Юхима, 12, ідентифікаційний код 42335958) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1 ідентифікаційний код 40121452) 82001,66 грн (вісімдесят дві тисячі одну гривню 66 коп.) основного боргу, 12258,07 грн (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень 07 коп.) пені, 25064,09 грн (двадцять п`ять тисяч шістдесят чотири гривні 09 коп.) інфляційних втрат, 3458,40 грн (три тисячі чотириста п`ятдесят вісім гривень 40 коп.) 3% річних, 2683,99 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят три гривні 99 коп.) витрат на оплату судового збору.

Видати наказ.

У задоволенні 0,02 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.10.2023 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1);

3 - відповідачу (29009, м. Хмельницький, вул. Сіцінського Юхима, буд. 12).

Всім рекоменд. з повідом.

Електронна адреса:

позивача -