РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023Справа № 910/8079/23

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Вербицького Дмитра Олександровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаер Груп"

про стягнення 5 153,71 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Вербицький Дмитро Олександрович (далі - ФОП Вербицький Д. О. , позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаер Груп" (далі - ТОВ "Фаер Груп", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 5 153,71 грн. за договором про надання послуг доставки (перевезення) вантажу № 22/02/23 від 22.02.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за заявкою на перевезення вантажу № 22/02/23 від 12.02.2023 в частині повної та своєчасної сплати вартості наданих послуг. У позові ФОП Вербицький Д. О. просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 5000 грн., 3% річних у сумі 38,71 грн. та інфляційні втрати у сумі 115 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.06.2023 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, проте подав заяву про надання часу для укладення сторонами мирової угоди.

Оскільки у розумний строк така мирова угода не була надана суду та враховуючи пояснення позивача щодо бездіяльності відповідача у примиренні, суд продовжив розгляд справи.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши заявлені позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.02.2020 між ФОП Вербицьким Д.О. (експедитор) та ТОВ «Фаер Груп» (замовник), на підставі заявки відповідача № 22/02/23 від 21.02.2023, був укладений договір про надання послуг доставки (перевезення) вантажу.

Відповідно до даного договору-заявки перевізник зобов`язався перевезти вантаж - лізин гідрохлорид (1500 кг), метіонин (1000 кг) та монокальцій фосфат (2000 кг) з точки завантаження: м. Київ, вул. Поліська, 15, вул. Миру, 19 , до точки розвантаження: за адресою Кіровоградська обл., с. Велика Северинка, вул. Степова, 24 .

Сторони домовилися, що вартість перевезення становить 7000 грн. (безготівковий розрахунок), яку замовник повинен сплатити в день вивантаження автомобіля у робочий час з 09:00 до 18:00 год. або на наступний робочий день.

Згідно з указаним договором-заявкою доказом отримання-передачі вантажу є товарно-транспортна накладна, оформлена належним чином, з підписами уповноваженої особи вантажоодержувача вантажовідправника та прикладенням печатки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором-заявкою № 22/02/23 від 12.02.2023, здійснивши перевезення вантажу на умовах, погоджених у договорі-заявці, що підтверджується наявними у справі копіями товарно-транспортної накладної № 22/02 від 22.02.2023; акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 23.02.2023 № ОУ-00000008 від 23.02.2023, підписаного сторонами; рахунком-фактурою № 08 від 23.02.2023.

За таких обставин, враховуючи погоджений сторонами порядок розрахунків, зобов`язання відповідача щодо оплати наданих послуг мало бути виконане в день вивантаження автомобіля (23.02.2023) у робочий час з 09:00 до 18:00 год. або на наступний робочий день.

Проте відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, вартість перевезення вантажу сплатив несвоєчасно та частково - 17.03.2023 в сумі 2000 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку позивача за період з 01.01.2023 по 16.05.2023. При цьому в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання товару, а також відсутні докази належної сплати вартості наданих послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 5000 грн. підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 115,00 грн. - інфляційних втрат та 38,71 грн. - 3 % річних.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перевірку правильності нарахування матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 115,00 грн. та 3 % річних у сумі 38, 71 грн., як просив позивач.

За таких обставин позов ФОП Вербицького Д.О. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи підприємця Вербицького Дмитра Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп» про стягнення 5 153,71 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаер Груп» (04123, м. Київ, вул. Межова, 23, ідентифікаційний код 43653491) на користь Фізичної особи підприємця Вербицького Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 115 (сто п`ятнадцять) грн. 00 коп., 3% річних у сумі 38 (тридцять вісім) грн. 71 коп. та судовий збір в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 10 жовтня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.