ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

м. Київ

cправа № 902/77/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

за участю представників:

ПП "Егіда К" - Голубенка О.В.,

розпорядника майна арбітражного керуючого Белінської Н.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Приватного підприємства "Егіда К"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023

та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023

у справі № 902/77/22

за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка"

про визнання банкрутом.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області суду від 18.04.2022 за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області відкрито провадження у справі №902/77/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка" (далі - ТОВ "Еко Ніка", боржник) ведено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Белінську Н.О.

26.01.2023 до суду від Приватного підприємства ПП "Егіда К" (далі - ПП «Егіда К», заявник) надійшла заява № 23/01-1 від 23.01.2023 (вх. № 01-36/87/23) про визнання кредиторських вимог до боржника у розмірі 4 974 487,22 грн у справі № 902/77/22.

Заява обґрунтована невиконанням боржником зобов`язань за договором купівлі - продажу товару від 23.11.2018 № 231101 та додаткової угоди до нього від 01.11.2019.

У заяві повідомлено, що зобов`язання не забезпечувались заставним майном.

Від ТОВ "Еко Ніка" надійшли заперечення проти вимог ПП "Егіда К" у справі №902/77/22 (із додатками).

Фактичні обставини справи встановлені судами

23.11.2018 між ПП "Егіда К" (Продавець) та ТОВ "Еко Ніка" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 231101 (далі - Договір).

Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити засоби захисту рослин, мікродобрива та насіння с/г культур (Товар) у погодженому Сторонами асортименті (п. 1.1 Договору).

Сума Договору складається з загальної суми всіх видаткових накладних, виданих Продавцем Покупцю у періоді 23.11.2018 - 31.12.2019. Кількість, асортимент, ціни на Товар та строки його поставки визначаються в додатках до цього Договору та/або накладних документах на відпуск Товару, які становлять його невід`ємну частину, підпис на яких Покупця, свідчить про погодження Сторонами вартості та кількості Товару (п. 1.2 Договору).

Поставка Товару здійснюється у відповідності до умов цього Договору згідно замовлень Покупця, за умови наявності Товару на складі Продавця. Замовлення можуть подаватися Покупцем шляхом надіслання Продавцю відповідних повідомлень телефонним зв`язком, електронною поштою, факсом або поштою, в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.3 Договору).

Розрахунки за поставлений Товар за цим Договором здійснюються Покупцем наступним чином.

Покупець здійснює передоплату у розмірі 100 відсотків від загальної вартості Товару в безготівкової формі на поточний рахунок Продавця не пізніше ніж за 3 банківських дні до моменту поставки Товару. Інші умови оплати визначаються додатками до цього Договору, які становлять його невід`ємну частину (пп. 2.1.1 п.2.1 Договору).

Покупець зобов`язаний, здійснюючи оплату за Товар, вказувати у призначенні платежу конкретне зобов`язання, тобто №, дату Договору купівлі-продажу, в рамках якого здійснюється оплата. Якщо Покупець цього не дотримується, то Продавець має право сам, на власний розсуд, визначати порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення існуючих зобов`язань Покупця (п. 2.4 Договору).

Сторони домовились, що кожна окрема поставка Товару проводиться за попередньою заявкою Покупця в обумовлений термін (п. 2.5 Договору).

Доставка Товару проводиться за рахунок Покупця, після отримання Продавцем передоплати та за попередньою заявкою Покупця, якщо інше не встановлене у Додатках до Договору (п. 2.6 Договору).

Передача Товару Продавцем і прийняття Товару Покупцем оформляється видатковою накладною, яка підписується представниками Сторін, дата оформлення якої вважається датою передачі Товару Покупцю.

Підписання Покупцем видаткової накладної також засвідчує факт передачі разом з товаром усієї товаросупровідної документації, в тому числі сертифікатів якості (п.2.7 Договору).

Покупець зобов`язаний для отримання Товару надати Продавцю належно оформлену довіреність на отримання товарно - матеріальних цінностей, а також всі інші, передбачені чинним законодавством, документи (п. 2.8 Договору).

Сторони домовились, що у випадку не виконання Покупцем п. 2.1.1. даного Договору, Продавець звільняється від будь-яких обов`язків за цим Договором і має право розірвати його в односторонньому порядку (п. 2.10 Договору).

У випадку порушення Покупцем терміну оплати поставленого товару, Продавець має право затримувати поставку наступної партії товару до моменту оплати попередньої партії товару. В цьому випадку Продавець має право взагалі не здійснювати поставку наступної партії товару і не несе будь-яких зобов`язань по її поставці (п. 2.11 Договору).

Розвантаження товару та пов`язані з ним операції здійснюються Покупцем самостійно за власний рахунок (п. 2.14.).

У разі невиконання Покупцем строків розрахунку по оплаті товару, передбачених умовами Договору, Продавець має право забрати неоплачений Покупцем товар та не повертати суму попередньої оплати за товар, якщо вона за домовленістю Сторін становила менше 100% (п. 2.16 Договору).

Покупець зобов`язаний: у встановлений термін здійснити розрахунок, згідно п. 2.1. цього Договору; у встановлений цим Договором термін прийняти Товар (підпункти 3.2.1, 3.2.2, п. 3.1 Договору).

Продавець зобов`язаний: передати Покупцю Товар у встановлений в Договорі термін; прийняти оплату за Товар (підпункти 3.3.1., 3.3.2., п. 3.3 Договору).

Даний Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами та діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків за поставлений Товар до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 8.1 Договору).

В подальшому, 01.11.2019 між ПП "Егіда К" та ТОВ "Еко Ніка" укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, якою передбачено наступне.

Сторони домовилися п.п. 2.1.1., 2.1.2., 2.3., 2.5., 2.16 розділу 2 договору скасувати (п.1);

Сторони домовились п. 2.1.1. викласти в наступній редакції: 2.1.1.: "Покупець" - ТОВ "Еко Ніка" здійснює оплату за товар, відповідно накладних, виданих та оформлених "Продавцем" - ПП "Егіда К" до 31.12.2020 (п. 2 Додаткової угоди);

Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101 (п. 3 Додаткової угоди).

У заяві повідомляється, що відповідно вказаного договору Кредитор за накладними (реєстр та копії додаються) за період з 18.04.2019 до 02.12.2019 передав, а Боржник прийняв товар (засоби захисту рослин) на суму - 5 353620,54 грн, що підтверджується долученими до заяви засвідченими копіями видаткових накладних, а саме: № РН-1804004 від 18.04.2019 на суму 299 735,10 грн; №РН-2304001 від 23.04.2019 на суму 279 348,37 грн; № РН-2304003 від 23.04.2019 на суму 890 072,06 грн; № РН-1305005 від 13.05.2019 на суму 3 187,51 грн; № РН-2105010 від 21.05.2019 на суму 7 650,00 грн; № РН-0306004 від 03.06.2019 на суму 59 525,60 грн; №РН-0306005 від 03.06.2019 на суму 51 660,00 грн; №РН-0306006 від 03.06.2019 на суму 3 317,56 грн; № РН-1706001 від 17.06.2019 на суму 35 280,00 грн; № РН-2106006 від 21.06.2019 на суму 17 457,12 грн; № РН-2406003 від 24.06.2019 на суму 301 510,44 грн; №РН-2606002 від 26.06.2019 на суму 101 687,20 грн; № РН-0407001 від 04.07.2019 на суму 27 854,50 грн; № РН-0807002 від 08.07.2019 на суму 15784,86 грн; № РН-1207001 від 12.07.2019 на суму 5 997,60 грн; № РН-1607001 від 16.07.2019 на суму 187 150,08 грн; № РН-1807001 від 18.07.2019 на суму 6 894,00 грн; № РН-2907001 від 29.07.2019 на суму 12 374,54 грн; № РН-3105033 від 31.08.2019 на суму 492 594,60 грн; № РН-0209001 від 02.09.2019 на суму 36 922,20 грн; № РН-0209002 від 02.09.2019 на суму 2 299,98 грн; №РН-0409001 від 04.09.2019 на суму 20 145,00 грн; № РН-2310005 від 23.10.2019 на суму 393 863,21 грн; № РН-2910004 від 29.10.2019 на суму 536 694,29 грн; № РН-2211004 від 22.11.2019 на суму 529 351,20 грн; № РН-2911008 від 29.11.2019 на суму 663 632,16 грн; №РН-2911009 від 29.11.2019 на суму 274 232,16 грн; № РН-0212001 від 02.12.2019 на суму 97 399,20 грн.

У заяві вказано, що починаючи з 19.06.2019 до 02.10.2019 Боржник здійснив часткову оплату за товар на суму - 379 133, 32 грн, заборгувавши Кредитору - 4974487,22 грн, про що свідчить акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019, узгоджений та підписаний сторонами (наявний в матеріалах справи).

Однак, Боржник не зміг виконати взяті на себе зобов`язання в строки, обумовлені договором від 23.11.2018 та додатком до нього від 01.11.2019. Таким чином, борг Боржника перед Кредитором станом на день подання заяви до суду становить - 4974 487,22 грн.

На підставі викладеного, заявник просить суд визнати грошові вимоги ПП "Егіда К" до ТОВ "Еко Ніка", що складаються: з суми основного боргу - 4974487,22 грн та з суми судових витрат - 5 368,00 грн.

Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 відмовлено у задоволенні заяви ПП "Егіда К" про визнання кредиторських вимог у справі №902/77/22 повністю.

Розглянувши заяву ПП "Егіда К" та дослідивши матеріали справи, суд з урахуванням встановлених дефектів первинних документів по поставці товару на підставі наданих заявником видаткових накладних та його оплати за період з 18.04.2019 по 02.12.2019, дійшов висновку, що заявником не обґрунтовано та не доведено факт поставки товару у період з 18.04.2019 по 02.12.2019 саме на підставі наданих останнім видаткових накладних та наявності заборгованості саме за цей період та саме на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2018 № 231101.

Щодо поданих заявником податкових накладних суд зазначив, що декларування спірних господарських операцій саме Боржником судом не встановлено та відповідних доказів суду не надано.

За відсутності доказів, зокрема, первинних документів (квитанцій, банківських виписок, тощо) в підтвердження здійснення боржником часткової оплати за товар на суму 379 133,32 грн згідно договору купівлі-продажу від 23.11.2018 №231101, акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019 судом визнано таким, що не може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, виникнення заборгованості в сумі 4 974 487,22 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 у справі № 902/77/22 залишено без змін.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої Інстанції про те, що заявником не доведено належними та допустимими доказами заявлені до визнання кредиторські вимоги до боржника в розмірі 4 974 487,22 грн в зв`язку з чим, такі вимоги визнанню не підлягають.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

ПП "Егіда К" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023; передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю.

В обґрунтуванням підстав вказує обставини, визначені пунктом З частини другої статті 287 ГПК України в частині неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме:

- статей 4, 76, 77, 78, 79 ГПК України, оскільки суди формально підійшли до оцінки наданих заявником доказів, які підтверджують реальність господарських операцій підприємства з боржником та виникнення заборгованості за договором купівлі продажу від 23.11.2018 № 231101 на суму 4 974 487,22 грн, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні першої інстанції. За наявності сумніві з приводу тих чи інших обставин, суд не був позбавлений можливості витребувати такі докази за власною ініціативою;

- неврахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18 щодо можливості сторони у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару;

- неврахування висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, що податкова накладна може бути допустимим доказом в залежності від фактичних обставин певної справи,

- не врахування положення статті 204 ЦК України щодо правомірності правочину за відсутності доказів, які б могли спростувати презумпцію правомірності правочину;

- порушення фундаментальних норм набуття права власності, а саме статей 328 та 334 ЦК України, адже статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, а стаття 328 ЦК України регламентує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому заявник наголошує, що товар на суму - 5 353 620, 54 грн був переданий боржнику по договору купівлі-продажу від 23.11.2018 та додатку до нього від 1.11.2019 по накладним документам (реєстр та копії накладних знаходяться в справі) за період з 18.04.2019 по 2.12.2019 (28 накладних).

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Боржник подав відзив на касаційну скаргу ПП "Егіда К", в якому не погоджується з доводами, вважає ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 законними та обґрунтованими.

Розпорядник майна арбітражний керуючий Наталія Белінська подала відзив на касаційну скаргу, не погоджується з доводами скаржника зазначає, що суди не порушуючи законодавства України та норм матеріального та процесуального права прийняли законне та обґрунтоване рішення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до вимог статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні питання обґрунтованості грошових вимог ПП «Егіда К» до боржника на загальну суму 4 974 487,22 грн.

Згідно із частиною першою статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (частина шоста статті 45 КУзПБ).

Відповідно до частини першої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За частиною третьою статті 45 КУзПБ заява кредитора має містити виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, їх обґрунтування та до неї в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

Отже, реалізація кредитором права на пред`явлення кредиторських вимог до боржника як будь-якого права на судовий захист майнових прав та визнання цих вимог судом обумовлена обов`язком доказування кредитором таких вимог, адже саме він повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести (викласти) обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги до боржника.

Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (подібний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №914/1126/14, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20, від 09.06.2022 у справі № 922/313/20 (922/3069/21)).

Верховний Суд звертає увагу, що провадження у справі про банкрутство на відміну від позовного, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, одним із завдань має задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.

Тож визнання кредиторських вимог у справі про банкрутство має своїм наслідком вплив не лише на права та інтереси самого кредитора (заявника) та боржника, а й на права та інтереси інших кредиторів у справі, адже в залежності від результату визнання їх судом перебуває можливість та обсяг розміру задоволення вимог таких кредиторів.

За цих умов, використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, що як наслідок порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також права боржника у справі про банкрутство.

Тому важливе значення під час розгляду судом заявлених у справі про банкрутство (неплатоспроможність) грошових вимог до боржника має застосування правил доказування та встановлення обґрунтованості таких вимог, що унеможливлюють визнання безпідставних вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів.

Системний аналіз статей 45 - 47 КУзПБ свідчить про те, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника - потенційного кредитора, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Водночас, комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

У справі, що розглядається, суди встановили, що на підтвердження грошових вимог до боржника заявником надано суду засвідчені копії Договору купівлі-продажу № 231101 від 23.11.2018, додаткової угоди від 01.11.2019, податкових та видаткових накладних.

Надаючи оцінку наданим заявником доказам суди вказали на дефекти первинних документів по поставці товару на підставі наданих заявником видаткових накладних та його оплати за період з 18.04.2019 по 02.12.2019 і що боржник не здійснював використання (формування) податкового кредиту щодо зареєстрованих заявником податкових накладних у квітні-грудні 2019 року, зокрема, копії видаткових накладних містять тотожні номери та назви товарів; видаткові накладні не містять відомостей про підписання видаткових накладних з боку покупця - ТОВ "Еко Ніка"; заявником не доведено належними доказами, хто саме від боржника підписував видаткові накладні за період з 18.04.2019 до 02.12.2019; заявником не надано суду довіреність, як передбачено умовами договору, яку мали отримати ПП "Егіда К" від ТОВ "Еко Ніка", відтак відсутня можливість ідентифікувати особу, яка була уповноважена від ТОВ "Екю Ніка" на підписання відповідних видаткових накладних та на отримання товару за цими видатковими накладними.

Оцінюючи надані заявником в підтвердження поставки товару за договором купівлі-продажу від 23.11.2018 № 231101 копії податкових накладних на кожну долучену до заяви видаткову накладну, суди правомірно зазначили, що самі по собі податкові накладні не можуть бути доказом здійснення господарської операції.

Водночас, не дослідивши обставини наявності/відсутності інших доказів, які можуть свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару, суди послались виключно на те, що декларування спірних господарських операцій саме Боржником судом не встановлено та відповідних доказів суду не надано, що може свідчити про безпідставне відшкодування податку на додану вартість ПП "Егіда К", оскільки договори між сторонами підписані власником (продавець) і директором (покупець) в одній особі.

Верховний Суд в повній мірі не може погодитись з таким висновком судів попередніх інстанцій та зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції»).

Частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частини перша, друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»; в редакції, чинній у період здійснення спірної поставки товару).

У разі наявності дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені права доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 конкретизувала висновок Верховного Суду, викладений у пункті 44 постанови від 28.08.2020 зі справи №922/2081/19 таким чином: податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Суди не врахували у повній мірі вказаних висновків та залишили поза увагою необхідність встановлення вчинення фактичних дій як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару, необхідність дослідження податкових накладних, встановлення обставин їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних чи формування податкового кредиту у сукупності з іншими доказами.

Водночас, комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

На недопущенні формального підходу до розгляду грошових вимог кредитора до боржника у справах про банкрутство та необхідності ретельно досліджувати підстави виникнення грошових вимог неодноразово наголошував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (постанови від 29.03.2021 у справі № 916/3743/19, від 02.06.2022 у справі № 922/3062/20, від 15.07.2021 у справі № 922/2632/20, від 12.07.2022 у справі № 904/3214/18).

За наведеного суд касаційної інстанції вважає, що місцевий та апеляційний господарські суди належним чином не здійснили правовий аналіз грошових вимог ПП «Егіда К» до боржника, не надали повної, всебічної і мотивованої правової оцінки як заявленим грошовим вимогам до боржника і документам на їх підтвердження, так і запереченням боржника проти визнання грошових вимог, не оцінили вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди у мотивувальній частині судового рішення повинні наводити правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відтак, доводи заявника щодо наявності заборгованості боржника за договором від 23.11.2018 № 231101 на підставі наданих видаткових накладних та податкових накладних на кожну долучену до заяви видаткову накладну, зважаючи на заперечення боржника про нездійснення використання (формування) податкового кредиту щодо зареєстрованих заявником податкових накладних у квітні - грудні 2019 року мали б бути оцінені судами у відповідності до положень статті 79 ГПК України з урахуванням стандарту переваги більш вагомих доказів.

Не з`ясування вказаних обставин та неналежне дослідження пов`язаних з аргументами як заявника так і боржника доказів свідчить про порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, частини п`ятої статті 236 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду даної справи, наслідком якого став передчасний висновок судів про відмову в задоволенні заяви ПП "Егіда К" про визнання кредиторських вимог.

Водночас Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо формальної оцінки наданих заявником доказів, зокрема акта звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2019, оскільки за відсутності первинних документів сам лише акт не може вважатись належним доказом на підтвердження обставин здійснення боржником часткової оплати за постановлений товар.

З урахуванням вищезазначеного, суд касаційної інстанції вважає частково обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами заявників касаційних скарг, які (доводи) відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови.

Висновки за результатами касаційного провадження

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

Зважаючи на наведене, з огляду на відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних ухвали та постанови з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, суду слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, зокрема, надати оцінку заявленим вимогам ПП «Егіда К» та доказам наданим в підтвердження таких вимог, запереченням боржника з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів, визначених ГПК України.

В залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством розглянути заяву ПП «Егіда К» про визнання грошових вимог до боржника з належним обґрунтуванням мотивів та підстав результатів такого розгляду.

Щодо судових витрат

Оскільки за результатами касаційного перегляду оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат відповідно до статті 129 ГПК України Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Егіда К" задовольнити.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 03.04.2023 у справі № 902/77/22 скасувати.

3. Справу № 902/77/22 в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя К.М. Огороднік

Судді С.В. Жуков

В.Г. Пєсков