ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 Справа № 917/866/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Бугай Ігоря Валерійовича

про заборону використовувати комерційне найменування, скасування державної реєстрації

за участю представника позивача: Бурба К. В.:

від відповідача та від третьої особи: не з`явилися

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія", в якому прохає:

1) заборонити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Укролія" () використовувати назву "Укролія" у власному найменуванні;

2) зобов`язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" () внести зміни до своїх установчих документів, згідно з якими змінити у найменуванні назву "Укролія" на іншу назву, відмінну від тієї, яка міститься в найменуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія", та подати державному реєстратору в порядку, встановленому законом, документи для проведення державної реєстрації вищевказаних змін до установчих документів;

3) заборонити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Укролія" () використовувати комерційне найменування "Укролія" у своїй діяльності;

4) скасувати державну реєстрацію створення юридичної особи - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" (), проведеної на підставі рішення державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Бугая Ігоря Валерійовича від 21.06.2022 № 000000078.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Третя особа письмових пояснень по суті спору не надала. Встановлені строки для їх подання закінчилися.

За ч. 9 ст. ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті спору сторони суду не надали.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2023 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.66-67).

Ухвалою від 30.05.2023 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с.69). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.72-74).

За цим позовом ухвалою від 07.06.2023 суд відкрив провадження у справі № 917/866/23, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи (а.с.75-76).

Ухвалою від 06.07.2023 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (а.с.92).

Ухвалою від 07.09.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Про час та місце розгляду справи по суті позивач та третя особа повідомлені належним чином, що підтверджено довідками від 07.09.2023 про доставку ухвали від 07.06.2023 по системі Електронний суд.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.06.2023, ухвала від 06.07.2023, ухвала від 07.09.2023, надіслані відповідачу на адресу: вул. Газовиків, буд. 63А, смт. Диканька, Полтавський район, Полтавська обл, 38500, повернулися до суду з довідками поштового відділення від 14.06.2023, від 19.07.2023, від 19.09.2023 про відсутність адресата за вказаною адресою.

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" зареєстроване за адресою: вул. Газовиків, буд. 63А, смт. Диканька, Полтавський район, Полтавська обл, 38500.

Відповідно до ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення, зокрема, …2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; … 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

В ч. 7 ст. 242 ГПК України вказано, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 ГПК України ухвали суду вважаються врученими відповідачу, позивачу та третій особі.

Під час розгляду справи по суті суд заслухав пояснення сторін та дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 03.10.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" (далі позивач, ТОВ "Укролія") зареєстроване як юридична особа за ідентифікаційним кодом 31577685, що підтверджено статутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів учасників № 111 від 18.09.2017 (а.с.13-20), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.03.2023 (а.с.23-28).

Позивач у позові вказує, що йому стало відомо, що 21.06.2022 державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Бугай Ігор Валерійович здійснив державну реєстрацію створення юридичної особи від 21.06.2022 № 000000078 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальніс "Укролія", (далі - відповідач, СТОВ "Укролія).

Позивач у позові вказує наступні обставини:

- позивач використовує власне найменування ТОВ "Укролія" також як комерційне найменування для власної індивідуалізації у своїй господарській діяльності;

- позивач використовує власне найменування ТОВ "Укролія" як комерційне найменування з дати державної реєстрації юридичної особи, а тому позивач набув права інтелектуальної власності на комерційне (фірмове) найменування "Укролія" з 25.06.2001, що свідчить про пріоритет над відповідачем на використання власного найменування в якості комерційного найменування;

- позивач має свідоцтва на знак для товарів і послуг, зокрема, свідоцтва № 159682 та № 159490 про реєстрацію знаків для товарів і послуг "Укролія" з датою реєстрації 10.08.2012. Аналогічні знаки для товарів і послуг зареєстровані Позивачем відповідно до норм міжнародного права у зарубіжних країнах (сертифікати про реєстрацію № 1231534 від 10.10.2014 та № 1240051 від 16.01.2015);

- господарська діяльність позивача та відповідача здійснюється на території України на одному ринку з виробництва олії; найменування позивача та відповідача схожі настільки, що їх можна сплутати, існує ймовірність сплутування товарів та/або послуг позивача і відповідача, це також може вводити в оману споживачів щодо товарів, які виробляє та реалізовує СТОВ "Укролія та/або послуг, які надає СТОВ "Укролія".

- проведена реєстрація відповідачем ідентичного найменування з такими ж видами економічної діяльності, а також місцезнаходженням у межах однієї територіальної одиниці, - смт. Диканька, на момент реєстрації СТОВ "Укролія", порушує права первісного володільця на ідентифікацію господарської діяльності.

Позивач надав до матеріалів справи свідоцтва на знак для товарів і послуг № 159682 та № 159490 про реєстрацію знаків для товарів і послуг "Укролія" з датою реєстрації 10.08.2012 (а.с.42-44). Згідно з сертифікатами про реєстрацію № 1231534 від 10.10.2014 та № 1240051 від 16.01.2015 знаки для товарів і послуг "Укролія" зареєстровані позивачем відповідно до норм міжнародного права (а.с.39-41).

Позивач в підтвердження факту використання ним найменування ТОВ "Укролія", у тому числі як комерційного найменування для власної індивідуалізації у своїй господарській діяльності, надав такі докази:

- договір на поставку товарів від 18.011.2020 № 18/11-20, згідно з яким він закупав товар (записні книжки) із логотипом Ukroliya (а.с.45-49);

-договір від 01.04.2022 № 023022 про надання позивачу креативних, дизайнерських та маркетингових послуг (а.с.50-52);

-договір від 01.03.2021 № 202003 про надання позивачу креативних, дизайнерських та маркетингових послуг (а.с.53-55).

Також позивачем надані не підписані сторонами договори поставки від 28.04.2022 № 918 (а.с.59-64) та від 15.09.2022 № 10383 (а.с.56-58).

В підтвердження порушення права позивача на найменування позивач також вказує на співпадіння основного виду економічної діяльності обох юридичних осіб, вказаних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: "10.41 Виробництво олії та тваринні жирів" та інших видів економічної діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 69.10 Діяльність у сфері права; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами.

На переконання позивача, державна реєстрація створення СТОВ "Укролія" та подальша діяльність СТОВ "Укролія" не відповідає вимогам закону та порушує права позивача на найменування, також порушує права на використання комерційного (фірмового) найменування, а реєстраційні дії проведені з порушенням законодавства. Це стало підставою для звернення з цим позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування.

Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру (ч.3 ст. 90 ЦК України).

Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи (ч.5 ст. 90 ЦК України).

Отже, за змістом ЦК України до найменування юридичної особи включена не лише її назва, але й інформація про її організаційно-правову форму.

Наведете свідчить, що назва юридичної особи є її необхідною ознакою, яка забезпечує участь у цивільному обороті від свого імені та слугує засобом її індивідуалізації, що дозволяє відокремити її від інших юридичних осіб.

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повне найменування позивача зареєстроване як: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія", а скорочене: ТОВ "Укролія".

Повне найменування відповідача зареєстроване як: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія", а скорочене: СТОВ "Укролія".

Отже, найменування позивача та відповідача не є тотожними.

При цьому позивач не довів належними доказами (зокрема, висновком експерта, тощо), що спірні найменування є тотожними за фонетичними (звуковими) та смисловими (семантичними) ознаками, чи є схожими за візуальними (графічними) ознаками, чи є схожим настільки, що їх можна сплутати.

Також позивач не довів того, що неповна схожість найменувань негативно впливає на його господарську діяльність, призводить чи може привести до омани споживачів чи контрагентів позивача.

Згідно з ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений ЦК України та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуалі власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається ЦК України та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

У ч.2 статті 90 ЦК України вказано, що юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом.

У ч. 1 статті 420 ЦК України визначено, що до об`єктів права інтелектуальної власності належать комерційні (фірмові) найменування.

У статті 159 Господарського кодексу України вказано:

- суб`єкт господарювання - юридична особа або громадянин-підприємець може мати комерційне найменування;

- відомості про комерційне найменування суб`єкта господарювання вносяться за його поданням до реєстрів, порядок ведення яких встановлюється законом. Суб`єкт господарювання, комерційне найменування якого було включено до реєстру раніше, має пріоритетне право захисту перед будь-яким іншим суб`єктом, тотожне комерційне найменування якого включено до реєстру пізніше;

- правовій охороні підлягає як повне, так і скорочене комерційне найменування суб`єкта господарювання, якщо воно фактично використовується ним у господарському обігу;

- у разі якщо комерційне найменування суб`єкта господарювання є елементом його торговельної марки, то здійснюється правова охорона і комерційного найменування, і торговельної марки;

- особа, яка використовує чуже комерційне найменування, на вимогу його власника зобов`язана припинити таке використання і відшкодувати завдані збитки.

Відповідно до ч.1 статті 489 ЦК України правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності.

Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов`язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки (ч.2 ст. 489 ЦК України).

Особи можуть мати однакові комерційні найменування, якщо це не вводить в оману споживачів щодо товарів, які вони виробляють та (або) реалізовують, та послуг, які ними надаються (ч.4 ст. 489 ЦК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 вересня 2022 року у cправі № 914/2380/21 вказав наступне:

- за змістом статті 489 ЦК України комерційне (фірмове) найменування можна охарактеризувати як позначення (найменування), використовуване суб`єктом підприємницької діяльності і, що дозволяє відрізнити одного суб`єкта від інших, при цьому не вводячи в оману споживачів відносно його діяльності та слугує вказівкою на комерційне джерело походження товарів або послуг. У той же час особи можуть мати однакові комерційні (фірмові) найменування, якщо це не вводить в оману споживачів щодо товарів і послуг, які вони виробляють та (або) реалізують, та послуг, які ним надаються.

- з аналізу статті 489 ЦК України можна дійти висновку, що правовідносини, пов`язані із використанням комерційного (фірмового) найменування, випливають безпосередньо з підприємницької (комерційної) діяльності, а саме право інтелектуальної власності на комерційне (фірмове) найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов`язкового подання заявки на нього чи реєстрації і незалежно від того, є комерційне (фірмове) найменування частиною торговельної марки, а правова охорона комерційного (фірмового) найменування залежить від рівня набутої репутації, тобто пов`язується в першу чергу з використанням позначення, що ідентифікує особу в цивільному обороті (фактичним використанням) та може бути обмежена певним районом, містом, територією, сферою діяльності.

- тотожність окремих елементів комерційних (фірмових) найменувань не свідчить про тотожність таких найменувань у цілому. Для визначення обсягу прав, які випливають із комерційного (фірмового) найменування, необхідно враховувати, що обсяг правової охорони поставлено в залежність від того, чи може використання спірного комерційного (фірмового) найменування вводити в оману споживача, тобто можливість співвідношення (ототожнення) потенційним споживачем діяльності товариства, яке використовує знайоме споживачу комерційне (фірмове) найменування, із діяльністю підприємця, який використовує знайоме споживачу комерційне (фірмове) найменування. Тобто дана обставина обумовлена обов`язковою наявністю у споживача або контрагента попереднього досвіду, який може виникнути тільки в умовах реальних правовідносин між споживачем та підприємством.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК)

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 3, ч. 4 ст. 74 ГПК).

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).

Позивач у позові вказує, що відповідач порушив права позивача з дати реєстрації відповідача юридичною особою з 21.06.2022.

Фактично висновки позивача ґрунтуються на аналізі даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, позивач не надав суду жодних документальних доказів в підтвердження того, які саме товари і послуги він виробляє та (або) реалізує з 21.06.2022 року (тобто з дати реєстрації відповідача, і з дати коли позивач вважає своє право порушеним).

Надані позивачем договір на поставку товарів від 18.011.2020 № 18/11-20, згідно з яким він закупав товар (записні книжки) із логотипом Ukroliya (а.с.45-49), закінчив свою дію 31.12.2020, тобто до реєстрації відповідача.

За договорами від 01.04.2022 № 023022 та від 01.03.2021 № 202003 (а.с.50-52, 53-55) саме позивач замовив надання йому креативних, дизайнерських та маркетингових послуг.

Вказані договори не підтверджують вироблення чи реалізацію будь-якого товару позивачем чи надання ним послуг іншим особам.

А договори поставки від 28.04.2022 № 918 (а.с.59-64) та від 15.09.2022 № 10383 (а.с.56-58) не підписані їх сторонами, що не дає підстав стверджувати про їх укладення.

Позивач не надав жодного доказу в підтвердження фактичного здійснення відповідачем будь-якої господарської діяльності.

Позивач не надав доказів щодо видів товарів і послуг, які відповідач фактично виробляє та (або) реалізує.

Тобто, позивач не довів суду належними доказами того, що він і відповідач фактично виробляють або реалізують схожі товари та (або) надають схожі послуги.

Позивач не надав до матеріалів справи жодного доказу здійснення з 21.06.2022 року (тобто з дати реєстрації відповідача, і з дати коли позивач вважає своє право порушеним) позивачем своєї господарської діяльності у відносинах з іншими суб`єктами з використанням саме комерційного найменування "Укролія", та що продовжує його використовувати на цей час у своїй підприємницькій діяльності.

Надані до матеріалів справи договори датовані до вказаної дати (договір на поставку товарів від 18.011.2020 № 18/11-20, договори від 01.04.2022 № 023022 та від 01.03.2021 № 202003)

Позивач не довів жодним доказом фактичного здійснення відповідачем своєї господарської діяльності з використанням позначень "Укролія", маркування цим позначенням товарів відповідача.

Отже, позивач не довів, що фірмове найменування використовуються відповідачем, та не довів що це використання проводиться нипозивачем і відповідачем стосовно однакових або споріднених товарів і послуг.

Позивач у позові зазначає, що господарська діяльність позивача та відповідача здійснюється на території України на одному ринку з виробництва олії.

Проте, позивач не довів належними доказами того, що він і відповідач фактично здійснюють господарську діяльність на одному ринку товарів і послуг.

Позивач зазначає про реєстрацію відповідачем найменування з такими ж видами економічної діяльності, а також місцезнаходженням у межах однієї територіальної одиниці, - смт. Диканька.

Проте, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказана адреса місцезнаходження позивача місто Київ, вул. Шовковична, будинок 42-44, офіс 304. Державна реєстрація зміни місцезнаходження позивача проведена 28.06.2022.

В той же час як відповідач зареєстрований за адресою: вул. Газовиків, буд. 63А, смт. Диканька, Полтавський район, Полтавська область.

При цьому позивач не надав документальних доказів в підтвердження того, що позивач з 21.06.2022 року (тобто з дати реєстрації відповідача, і з дати коли позивач вважає своє право порушеним) здійснює своєї господарську діяльність у відносинах з іншими суб`єктами з використанням саме комерційного найменування "Укролія" також на території смт. Диканька чи Полтавської області.

Також позивач не надав доказів того що відповідач здійснює своєї господарську діяльність у відносинах з іншими суб`єктами з використанням саме комерційного найменування "Укролія" за межами на території смт. Диканька чи Полтавської області.

В ч.4 ст. 489 ЦК України передбачено, що особи можуть мати однакові комерційні найменування, якщо це не вводить в оману споживачів щодо товарів, які вони виробляють та (або) реалізовують, та послуг, які ними надаються.

Позивач не надав жодного доказу в підтвердження його тверджень про те, що використання відповідачем спірного найменування вводить в оману споживачів щодо товарів, які позивач та відповідач виробляють та (або) реалізовують, та послуг, які ними надаються.

Фактично вказане твердження ґрунтується лише на припущеннях позивача та не підкріплене документальними доказами (зокрема, висновками експерта, чи іншими).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що наявність обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає недоведеними, оскільки позивачем не надані належні докази, надані на підтвердження цих обставин. Також, позивачем не доведено порушення його прав відповідачем.

Отже, суд відмовляє у позові в частині вимог про заборону відповідачу використовувати назву "Укролія" у власному найменуванні; про зобов`язання відповідача внести зміни до своїх установчих документів, згідно з якими змінити у найменуванні назву "Укролія" на іншу назву, відмінну від тієї, яка міститься в найменуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія", та подати державному реєстратору в порядку, встановленому законом, документи для проведення державної реєстрації вищевказаних змін до установчих документів, про заборону відповідачу використовувати комерційне найменування "Укролія" у своїй діяльності.

Позивач також прохає скасувати державну реєстрацію створення юридичної особи - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія", проведену на підставі рішення державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Виконавчого комітету Скороходівської селищної ради Бугая Ігоря Валерійовича від 21.06.2022 № 000000078.

При розгляді цієї вимоги суд зазначає наступне.

У ч.1 ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних ос: підприємців та громадських формувань" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Позивач доказів оскарження спірної реєстраційної дії до Міністерства юстиції України, його територіальних органів суду не надав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державного органу, зокрема щодо скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Отже, особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через внесення до ЄДР відомостей може вимагати їх захисту, зокрема шляхом скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

Позивач у позові, крім зазначеного вище, також вказує, що засновником СТОВ "Укролія" при прийнятті рішення про створення юридичної особи СТОВ "Укролія" було обрано неналежну організаційно-правову форму, оскільки Класифікація організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004 не містить такої організаційно-правової форми як "сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю". Також позивач вказує, що при зазначенні назви відповідача був порушений п. 3 Вимог до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадсько формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки, де вказано, що назва юридичної особи береться у лапки та зазначається безпосередньо після організаційно-правової форми суб`єкта господарювання.

Позивач вважає, що державним реєстратором було порушено вищезазначені вимоги Закону, адже державний реєстратор мав би відмовити у проведенні спірної реєстраційної дії від 21.06.2022 № 000000078, якщо у документах для державної реєстрації юридичної особи містилась невідповідність найменування юридичної особи вимогам Закону.

Підставами для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи є, зокрема, невідповідність найменування юридичної особи вимогам закону (п. 8 частина перша статті 28 Закону № 755).

Як було встановлено вище судом, повне та скорочене найменування відповідача не є тотожним найменуванню позивача, а при розгляді справи позивач не довів порушення його прав схожістю цих найменувань.

За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частина друга статті 20 ГК України встановлює, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом: припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються іншими способами, передбаченими законом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним (стаття 16 ЦК України, стаття 20 ГК України).

За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

При цьому, відсутність порушеного або оспорюваного права, або застосування належного способу захисту порушеного права є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оскільки позивач не довів порушення його прав відповідачем, то у позові суд відмовляє повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача, оскільки у позові суд відмовив повністю.

Керуючись ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 04.10.2023.

Суддя Т. М. Безрук