ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Справа № 906/713/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Олексюк Г.Є.

суддя Гудак А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.07.23 у справі №906/713/23 (суддя Прядко О.В., повний текст рішення складлено 27.07.2023)

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення 120047,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/713/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14963,60 грн 3% річних, 92455,43 грн інфляційних втрат, 2401,65 грн судового збору та 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, зокрема, що даний спір не є складним за доказовою базою, не містить складних розрахунків; підготовка позовної заяви, з огляду на її зміст та перелік приєднаних до неї документів, не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних, виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи. Представнику позивача зі статусом адвоката, з огляду на предмет спору та предмет доказування, не потребувалось значних затрат часу та зусиль на вивчення матеріалів та аналіз чинного законодавства, разом із тим справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши протокол погодження гонорару від 20.05.2023 та проаналізувавши матеріали справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 30000,00 грн не є співмірними зі складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критеріям обґрунтованості та розумності їхнього розміру у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись принципами справедливості та пропорційності, зважаючи на категорію і складність справи, встановлену неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, суд першої інстанції поважав за доцільне не присуджувати позивачу всі заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу, а задовольнити та стягнути з відповідача 2000,00 грн, у решті таких витрат в сумі 28000,00 грн - відмовити.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу з 2000 грн на суму 26844 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, зокрема, що при розподілі судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, задовольняючі позов частково, в розмірі 89,48 % від заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вирішуючи стягнути з відповідача 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу - 6,67 % від витрат позивача на професійну правничу допомогу, порушив норми п. З ч. 4 ст. 129 ГПК України,

оскільки 89,48 % від 30000 грн витрат на професійну правничу допомогу складає 26 844 грн. Крім того, відповідач не заперечував проти заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, не подавав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а суд першої інстанції не врахував, внаслідок чиїх дій виник вказаний спір.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, хоча належним чином був повідомлений про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.07.2023 у справі №906/713/23 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга містить вимоги щодо перегляду рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

Згідно з ч.1, 2 ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п.2 ч. 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі №826/1216/16 вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, правову допомогу ОСОБА_1 у даній справі надавав адвокат Бородін Д.В., повноваження та обсяг прав якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1021045 від 23.05.2023 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №645 від 12.04.2012 (а.с.41-42).

20.05.2023 між ОСОБА_1 (клієнт) та Бородіним Д.В. (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги (далі договір) (а.с.39), відповідно до п.1.1 якого адвокат зобов`язується за завданням клієнта надати правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

За цим договором адвокат зобов`язується за завданням клієнта надати останньому правничу допомогу по юридичним питанням або за окремим письмовим дорученням клієнта (п.1.2 договору).

На виконання цього договору адвокат має повноваження адвоката, захисника, позивача, відповідача, третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, визначені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України, в тому числі, але не виключно, без обмежень повноважень адвоката (п.1.3 договору).

Згідно з умовами п.п.2.1, 2.2 договору, оплата за цим договором визначається і здійснюється відповідно до Протоколу погодження гонорару, який є невід`ємною частиною цього договору. До гонорару адвоката не входять витрати зі сплати судового збору, проведення експертиз та досліджень, а також витрати на відрядження та транспортні витрати власним транспортом адвоката або громадським транспортом.

Також 20.05.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Бородіним Д.В. підписано протокол погодження гонорару (далі протокол) (а.с.40), відповідно до якого сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання клієнту професійної правничої допомоги по справі за позовом клієнта до ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з невиконанням судового рішення по справі №906/1145/19 є фіксованим та складає З0000,00 грн (п.1 протоколу).

Згідно з п.2 протоколу, професійна правнича допомога адвоката клієнту, відповідно до п.1 цього протоколу, складається з вивчення матеріалів справи, вивчення судової практики, консультації клієнта, узгодження правової позиції з клієнтом, складання та написання позовної заяви та інших процесуальних документів по справі, представництво інтересів клієнта при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно здійснено висновки про наявність правових підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу з заявлених позивачем 30000 грн. до 2000 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 ст.126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Відповідні правові висновки викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі №912/1025/20.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічну позицію містить постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно пункту 2 протоколу погодження гонорару від 20.05.2023 (а.с. 40) професійна правнича допомога адвоката складається з вивчення матеріалів справи, вивчення судової практики, консультації клієнта, узгодження правової позиції з клієнтом, написання позовної заяви та інших процесуальних документів, представництво інтересів клієнта в судах.

При цьому, колегією суддів встановлено, що представництво інтересів клієнта в суді адвокатом не здійснювалось, оскільки розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Матеріали справи не містять інших процесуальних документів (клопотань, заперечень на відзив, тощо), окрім позовної заяви, складених адвокатам в ході розгляду даної справи.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не відноситься до категорії складних спорів, судова практика є сталою, великої кількості Законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Дослідивши протокол погодження гонорару від 20.05.2023 та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 30000,00 грн не є співмірними зі складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критеріям обґрунтованості та розумності їхнього розміру у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та пропорційності, зважаючи на категорію і складність справи, встановлену неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, враховуючи часткове задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та відмову в стягненні у решті таких витрат в сумі 28000,00 грн.

З наведеного слідує, що суд першої інстанції у питанні визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню на користь позивача, керувався принципами диспозитивності та змагальності, а також співмірності заявлених витрат зі складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги.

Таким чином доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими, адже зводяться лише до цитування норм процесуального закону та загальних висновків Верховного Суду щодо питання застосування приписів статей 126, 129 ГПК України, однак при цьому конкретних доводів щодо спростування висновків суду першої інстанції, окрім висловлення незгоди із такими висновками, не містять.

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм процесуального права при ухваленні рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення у вказаній частині, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Житомирської області від 27.07.23р. у справі №906/713/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "10" жовтня 2023 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.