ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/360/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Попович Л.І., у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001

до відповідача: Тлумацька міська рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області вул. Макухи, буд. 12,м. Тлумач, Івано-Франківська область,78001

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача : не з"явились

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договорами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 13.04.2023 визначено суддю Шкіндер П.А. для розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 17.04.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначив справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 23.05.2023.

У зв`язку з проходженням навчання у НШСУ судді Шкіндер П.А., судове засідання, призначене на 23.05.2023 не відбулось, ухвалою призначено підготовче судове засідання на 30.05.2023.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.2023 суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 13.06.2023

13.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому Тлумацька міська рада заперечує розмір суми боргу, що зазначений у позовній заяві (вх.8798/23).

15.07.2023 позивач надав суду відповідь на відзив. ( вх.10751/23).

У судовому засіданні 25.07.2023 оголошено про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті на 22.08.2023.

Ухвалою суду від 22.08.2023 оголошено перерву до 19.09.2023.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в обґрунтування вимог Позивач послався на те, що між ним та ОСОБА_1 , як позичальником був укладений договір про надання кредиту, в забезпечення виконання зобов`язань за яким між позивачем та ОСОБА_3 був укладений іпотечний. Відповідно до умов іпотечного договору в іпотеку позивачу було передане нерухоме майно. Однак іпотекодавець померла та спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , була визнана судом у справі № 353/387/21 відумерлою та передана у власність відповідача.

За твердженням позивача відповідач як власник відумерлого майна позичальника набув статусу іпотекодавця, має всі його права, й несе всі обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, та відповідно статті 23 Закону України "Про іпотеку" зобов`язаний задовольнити вимоги позивача як кредитора спадкодавця шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Відповідач будь-яких заяв чи клопотань не подав, участі повноважного представника у судових засіданнях не забезпечив.

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018р. у справі №910/177797/17.

Вищезазначені ухвали суду в процесі розгляду справи були направлені за адресою місцезнаходження Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області - вул. Макухи, буд. 12,м. Тлумач, Івано-Франківська область, яка відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому відповідач вважається належним чином повідомлений про судовий розгляд.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представника позивача, встановив:

15.05.2007 року ЗА КБ „ПРИВАТБАНК', правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК'" правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі Позивач/Кредитор) а ОСОБА_1 (надалі - Позичальник/Третя особа) уклали кредитну угоду №137К та договір про видачу траншу №137101 (надалі - договір).

Відповідно до укладеної кредитної угоди №137К від 15.05.2007 року та договору про видачу траншу №137К/] від 15.05.2007 року ОСОБА_1 за видатковим касовим ордером №1 від 16.05.2007 року отримав кредит у розмірі 250000.00 доларів США , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.05.2014 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитною угодою №137К від 15.05.2007 року та договором про видачу траншу №137К/1 від 15.05.2007року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 (надалі -"Іпотекодавець" - майновий поручитель Позичальника ОСОБА_1 ) 16.05.2007 року уклали договір іпотеки за реєстровим № 1465 (надалі -договір іпотеки).

Згідно з договором іпотеки ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:

1) В цілому приміщення овочесховища загальною площею 1245,5 (одна тисяча двісті сорок п`ять цілих і п`ять десятих) кв.м, позначене за планом земельної ділянки літерою "А", яке знаходиться в будинку за АДРЕСА_2 . Майно належить іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вацик В.М. 03 травня 2007 року за реєстровим № 1272, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 травня 2007 року в книзі № 1 за номером запису 14 та за реєстраційним №17919675

Майно зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно як окремий виділений в натурі об`єтст права власності, передасться в іпотеку разом з усіма його приналежностями, цільове призначення Майна: нежитлова нерухомість.

2) В цілому приміщення овочесховища загальною площею 539,7кв.м, позначене за планом земельної ділянки літерою "А", яке знаходиться в будинку за АДРЕСА_2 , і належить іпотекодавцеві на праві приватної власності.

Майно зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно як окремий виділений в натурі об`єтст права власності, передасться в іпотеку разом з усіма його приналежностями, цільове призначення Майна: нежитлова нерухомість.

3) В цілому приміщення квасильно-засолочного цеху загальною площею 574,3 (п`ятьсот сімдесят чотири цілих і три десятих) кв.м, позначене за планом земельної ділянки літерою "А", яке розташоване в будинку за АДРЕСА_2 , і належить іпотекодавцеві на праві приватної власності.

Майно зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно як окремий виділений в натурі об"єкт права власності, передасться в іпотеку разом з усіма його приналежностями, цільове призначення майна: нежитлова нерухомість.

18.03.2008 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 (надалі -"Іпотекодавсць" - майновий поручитель Позичальника ОСОБА_1 ) уклали Додатковий договір до договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за №935

Відповідно до пункту 1 Додаткового договору до договору іпотеки. зареєстровано в реєстрі за №935 від 18.03.2008 року, сторони домовилися доповнити пункт 7 Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вацик В.М. 16.05.2007 року за реєстровим №1465', абзацом такого змісту:

" - В цілому земельна ділянка загальною площею 1.2550 гектара, яка розташована за №1 (один) по АДРЕСА_2 , і належить Іпотекодавцеві на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №851913, виданого 07.02.2008 року Палагицькою сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області на підставі Договору купівлі - продажу земельної ділянки серії ВКС №65, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вацик В.М. 03.01.2008 року за реєстровим №35, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №19 і кадастровим № :14:001:0016. Майно зареєстроване як натурі об"ект права власності, передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями , цільове призначення майна дляґ розміщення та обслуговування нежитлових приміщень.

03.08.2009року Позивачем та ОСОБА_1 укладено договір про видачу - траншу №137К/2 (надалі договір).

Відповідно до договору про видачу траншу №137К/2 від 03.08.2009 року ОСОБА_1 за видатковим касовим ордером №1 від 05.08.2009 року отримав кредит у розмірі 9600,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення -15.05.2014.

Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку : щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією та інші витрати.

ОСОБА_1 порушив свої зобов"язаня за договором в частині проведення платежів.

У зв`язку з цим АТ КБ Приватбанк" звертався до суду, у результаті чого судами постановлені наступні рішення:

- 06.10.2010 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ;. стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №137К від 15.05.2007 - 1962648,36грн ;

- 24.05.2016 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитом договором №137К від 15.05.2007 року в розмірі 533955 доларів США 50 центів, на будинок загальною площею 44.80кв.м., житловою площею 31кв.м. та земельну ділянку 0,0549га, яка розташовані за адресою АДРЕСА_3 ;

- 20.07.2016 року рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) па користь ПАТ КБ "Приватбанк" повернення заборгованості за кредитним договором №137КЯ від 03.08.2009 року станом па 17.03.2016 року на загальну суму 56405.78 доларів США .

- 15.02.2021 рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області стягнуто з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ Приватбанк суму заборгованості у розмірі 1284 долари США 20 центів.

Статтею 75 ГПК України визначено підстави звільнення від доказування. Так, за наявності визначених статтею 75 ГПК України підстав учасники процесу можуть бути звільнені від доказування, зокрема частиною четвертою цієї статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 зроблено висновок, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.

Іпотекодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тлумацького районного суду від 25.08.2021 у справі № 353/287/21 вирішено передати як відумерлу спадщину у власність Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, юридична адреса: вул. Макуха, 2, м. Тлумач, Івано-Франківська область, , нерухоме майно, а саме: приміщення овочесховища загальною площею 1245,5 кв. м.,; приміщення овочесховища загальною площею 539,7 кв. м,; приміщення квасильно-засолочного цеху загальною площею 574,3 кв. м; вагову приміщення овочесховища, самовільно переплановане приміщення другого поверху загальною площею 124,3кв.м., експертоною вартістю 112864 грн; земельну ділянку загальною площею 1,2550 га, кадастровий номер :14:001:0016.

04.11.2021 територіальною громадою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району було прийнято у комунальну власність майно вумерлої спадщини ОСОБА_3

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами статей 1048 та 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути банку суму кредиту та сплатити проценти до дня повернення кредиту, при цьому, кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок кредитора.

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Рішенням Тлумацького районного суду від 25.08.2021 у справі № 353/287/21 встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, при цьому нею за життя укладеного із позивачем Договір іпотеки від 16.05.2007 та Додатковий договір до договору іпотеки від 18.03.20008 в забезпечення виконання зобов`язань.

За своєю природою зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не є такими, що нерозривно пов`язані з особою позичальника.

Згідно із частиною 1 статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

В силу приписів частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Приписами статті 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до приписів частин 1 та 3 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Господарський суд виходить з того, що іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна.

Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від зміни права власності на це майно.

Як зазначено у рішенні Тлумацького районного суду від 25.08.2021 у справі № 353/287/21 визнано спадщину, після померлої ОСОБА_3 що складається з приміщення овочесховища загальною площею 1245,5кв. м; приміщення овочесховища загальною площею 539,7 кв. м; приміщення квасильно-засолочного цеху загальною площею 574,3 кв. м; вагову приміщення овочесховища, самовільно переплановане приміщення другого поверху загальною площею 124,3кв.м, експертоною вартістю 112864 грн; земельну ділянку загальною площею 1,2550 га, кадастровий номер :14:001:0016 та передано у власність територіальній громаді за місцем відкриття спадщини територіальній громаді Тлумацького району.

Відповідно до частини 4 статті 1277 ЦК України територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Отже, територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 523 ЦК України встановлено, що застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У той же час, приписами статті 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Приписами статті 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В свою чергу, положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Оскільки територіальна громада міста Тлумач в особі Тлумацької міської ради набула право власності на майно, яке було предметом іпотеки, то на підставі статті 23 Закону України Про іпотеку територіальна громада міста Тлумача в особі Тлумацької міської ради набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором.

Відповідно до частин 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Розрахунком заборгованості станом на 31.01.2023 по договору № 137 від 15.05.2023 ОСОБА_1 має борг у розмірі 2218158,36 доларів США.

Щодо посилань відповідача на рішення суду з зазначенням розміру заборгованості 533955 доларів США вказуючи договір 137К від 15.05.2007 року як договір траншу, суд зазначає, що вказаний договір відповідно до п.1.1. зазначає, що надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами, сукупна величина сальдо не повинна перевищувати суму обумовлену в п.1.2 даної Угоди. Договір траншу 137К/2 відповідно до п. 5.1. Договір набирає чинності з моменту підписання даного Договору обома сторонами і діє із Кредитною Угодою 137К від 15.05.2007 року в обсязі перераховааних за даним Договором коштів до повного виконання зобов"язань Сторонами. Згідно п.6.2. Договорру траншу 137К/2 , даний договір є невід"ємною частиною кредитної угоди 137К від 15.05.2007 року.

Відповідно до п.3 забезпечення кредиту, виконання зобов"язань позичальника за даним Договором забезпечується відповідно до розділу 3 Кредитної угоди 137К від 15.05.2007 року. Згідно п.3 Кредитної угоди від 15.05.2007 року виконання зобов"язань позичальника за цією Угодою і договорам траншів забезпечується Договором іпотеки.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Так, в межах даної справи АТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з Тлумацької міської ради Івано-Франківського району 2218158,36 доларів США шляхом звернення стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки), відтак АТ КБ "Приватбанк" реалізує наявні в нього цивільні права на власний розсуд, що цілком узгоджується із статтею 12 ЦК України.

У той же час, частиною 3 статті 33 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ "Приватбанк"

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У рішенні від 03.01.2018 р. Віктор Назаренко проти України (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають справедливого балансу між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі Беер проти Австрії (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,231,232,233,237,238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №137К від 15.05.2007, яка становить 2 218 158,36 дол. США., з яких заборгованість за траншем № І37К/1 у загальному розмірі 2 105 063,14 дол. США заборгованість за траншем № 137К/2 у загальному розмірі 113 095,22 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності Тлумацькій міській раді Івано-Франківського району Івано-Франківської області шляхом проведення електронного аукціону, а саме:

1) В цілому приміщення овочесховища загальною площею 1245,5 кв.м, позначене за планом земельної ділянки літерою "А", яке знаходиться в будинку за АДРЕСА_2 .

2) В цілому приміщення овочесховища загальною площею 539,7 кв.м, позначене за планом земельної ділянки літерою "А", яке знаходиться в будинку за № їж (один-ж), розташованому по АДРЕСА_2

3) В цілому приміщення квасильно-засолочного цеху загальною площею 574,3 кв.м, позначене за планом земельної ділянки літерою "А", яке розташоване в будинку за АДРЕСА_2 .

4) В цілому земельна ділянка загальною площею 1.2550 гектара, яка розташована за №1 (один) по АДРЕСА_2 з кадастровим № :14:001:0016.

Стягнути з Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вул. Макухи, буд. 12, м. Тлумач, Івано-Франківська область,78001 ( код 04054234) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001 ( код 14360570) - 27347,88грн. витрат зі сплати судового збору

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 09.10.2023

Суддя Шкіндер П.А.