ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/977/23

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Бондарчук А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Колісник Богдан Олегович - ордер серії СЕ 1065413 від 10.07.2023 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-315"

до Приватного підприємства приватна агрофірма "ЛАН"

про стягнення 402352,99 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптіма-315" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства приватна агрофірма "ЛАН" 402352,99 грн, з яких: 27718,81 грн пені, 39873,57 грн 48% річних, 1818,65 грн інфляційних та 332941,96 грн штрафу.

Ухвалою від 26.07.2023 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 11.09.2023.

11.09.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю вивчення матеріалів справи та підготовки відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 11.09.2023 суд відклав розгляд справи на 25.09.2023.

22.09.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 22.09.2023.

Відповідно до ч.1 ст.251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Суд не приймає до розгляду відзив на позовну заяву, з огляду на те, що згідно з повідомленням копія ухвали суду від 26.07.2023 про відкриття провадження у справі вручена відповідачу 01.08.2023 (а.с.51), тому строк для подання відзиву, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, відповідачем пропущено та заяву про поновлення пропущеного процесуального строку до суду не подано.

25.09.2023 від представника відповідача надійшло клопотання від 25.03.2023 про перенесення розгляду справи, у зв`язку з зайнятістю представника відповідача в інших судових засіданнях.

Розглядаючи клопотання відповідача від 25.03.2023 про перенесення розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до ч.2 ст.202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, з таких підстав: - неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; - перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; - виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; - необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

За вказаного, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що представництво в суді не обмежується участю лише одного представника. Згідно з ч. 3 ст. 56 ГПК України, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.58 ГПК України).

Отже, наведене положення законодавства передбачає можливість здійснення процесуального представництва юридичною особою, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи. При цьому, ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна юридична особа.

Натомість, відповідач таким правом не скористався, хоча він та його представник були обізнані про призначене судове засідання та мали достатньо часу для реалізації відповідачем його процесуальних прав у даній справі, при дійсному бажанні їх реалізувати.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за клопотанням представника відповідача ухвалою від 11.09.2023 розгляд справи уже відкладався.

З огляду на положення ст.248 ГПК України, відповідно до яких суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, суд вважає, що вказані дії відповідача спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про недобросовісність при реалізації останнім своїх прав.

Також суд враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, судом взято до уваги принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення. Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Керуючись наведеними приписами процесуального законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, враховуючи строк розгляду даної справи, якого було достатньо для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, зважаючи, що розгляд справи уже відкладався за клопотанням відповідача, а також на те, що суд належним чином повідомив про дату, час та місце судового засідання всіх учасників справи і явка представника відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд вважає, що неявка останнього та неподання відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

Представник позивача у засіданні суду позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (постачальник) та Приватним підприємством приватна агрофірма "ЛАН" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №847 (а.с.21-26), відповідно до п.1.1 якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Згідно з п.2.1 за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.2 договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США та Євро.

Згідно з п.2.3 договору загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних, що зазначені в п.2.1, та які є невід`ємною частиною цього договору.

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору (п.3.1 договору).

Відповідно до п.7.1 договору за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору.

Крім відповідальності, встановленої п.7.1 даного договору покупець, зокрема, за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення (абз.1 пп.7.1.1 п.7.1 договору).

За умовами п.7.7 договору в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Відповідно до п.7.8 договору в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше, ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Згідно з п.7.10 договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років.

На виконання умов договору ТОВ "Агрозахист Донбас" поставлено відповідачу товар на загальну суму 1314843,05 грн, а саме:

1. 11.03.2019 між ТОВ "Агрозахист Донбас" та відповідачем було укладено Додаток №1 до договору, згідно якого ТОВ "Агрозахист Донбас" зобов`язалося поставити відповідачу товари в строк до 15.03.2019 на загальну суму 129339,85 грн (а.с.27).

На виконання Додатку №1 до договору ТОВ "Агрозахист Донбас" поставлено відповідачу товари на загальну суму 129339,85 грн, що підтверджується видатковою накладною №526 від 14.03.2019 (а.с.28).

Відповідно до п.3 Додатку №1 відповідач зобов`язався здійснити оплату в наступному порядку:

- 20% вартості товару (25867,97 грн) - до 15.03.2019;

- 80% вартості товару (103471,88 грн) - до 20.09.2019.

2. 14.03.2019 між ТОВ "Агрозахист Донбас" та відповідачем було укладено Додаток №2 до договору, згідно якого ТОВ "Агрозахист Донбас" зобов`язалося поставити відповідачу товари в строк до 16.03.2019 на загальну суму 303893,14 грн (а.с.29).

На виконання Додатку №2 до договору ТОВ "Агрозахист Донбас" поставлено відповідачу товари на загальну суму 303893,14 грн, що підтверджується видатковою накладною №635 від 18.03.2019 (а.с.30).

Відповідно до п.3 Додатку №2 відповідач зобов`язався здійснити оплату в наступному порядку:

- 20% вартості товару (60778,62 грн) - до 15.03.2019;

- 80% вартості товару (243114,51 грн) - до 20.09.2019.

Відповідач здійснив оплату товарів поставлених на підставі Додатку №1 та Додатку №2 у наступні строки:

- 11.03.2019 на суму 25867,97 грн (20%) (Додаток №1);

- 18.03.2019 на суму 60778,63 грн (20%) (Додаток №2);

- 18.09.2019 на суму 20000,00 грн (80% часткова оплата) (Додаток №1, Додаток №2);

- 25.09.2019 на суму 50000,00 грн (80% часткова оплата) (Додаток №1, Додаток №2);

- 04.10.2019 на суму 20000,00 грн (80% часткова оплата) (Додаток №1, Додаток №2);

- 01.11.2019 на суму 100000,00 грн (80% часткова оплата) (Додаток №1, Додаток №2);

- 08.11.2019 на суму 158196,45 грн (80% часткова оплата) (Додаток №1, Додаток №2).

3. 24.07.2019 між ТОВ "Агрозахист Донбас" та відповідачем було укладено Додаток №3 до договору, згідно якого ТОВ "Агрозахист Донбас" зобов`язалося поставити відповідачу товари на загальну суму 765052,14 грн (а.с.31).

На виконання Додатку №3 до договору ТОВ "Агрозахист Донбас" поставлено відповідачу товари на загальну суму 765052,14 грн, що підтверджується видатковими накладними №6409 від 05.08.2019 (а.с.32) та №6699 від 13.08.2019 (а.с.33).

Відповідно до п.3 Додатку №3 відповідач зобов`язався здійснити оплату 100% вартості товару до 31.07.2019.

Відповідач здійснив оплату товарів поставлених на підставі Додатку №3 у наступні строки: 24.07.2019 на суму 50000,00 грн; 13.08.2019 на суму 100000,00 грн; 16.08.2019 на суму 300000,00 грн; 23.08.2019 на суму 50000,00 грн; 02.09.2019 на суму 30000,00 грн; 05.09.2019 на суму 50000,00 грн; 06.09.2019 на суму 100000,00 грн; 09.09.2019 на суму 30000,00 грн; 11.09.2019 на суму 50000,00 грн; 12.09.2019 на суму 5052,14 грн.

4. 22.08.2019 між ТОВ "Агрозахист Донбас" та відповідачем було укладено Додаток №4 до договору, згідно якого ТОВ "Агрозахист Донбас" зобов`язалося поставити відповідачу товари на загальну суму 116557,92 грн (а.с.35).

На виконання Додатку №4 до договору ТОВ "Агрозахист Донбас" поставлено відповідачу товари на загальну суму 116557,92 грн, що підтверджується видатковою накладною №6957 від 22.08.2019 (а.с.36).

Відповідно до п.3 Додатку №4 відповідач зобов`язався здійснити оплату 100% вартості товару до 29.08.2019.

Відповідач здійснив оплату товарів поставлених на підставі Додатку №4 у наступні строки: 12.09.2019 на суму 14947,86 грн; 13.09.2019 на суму 100000,00 грн; 18.09.2019 на суму 1610,06 грн.

25.04.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптіма-315" (новий кредитор, позивач) був укладений договір №7 про відступлення прав вимоги за договором поставки №847 від 11.03.2019 (а.с.40-42), відповідно до пп.1.1.3 якого право вимоги - усі права вимоги, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас", як постачальнику, по договору поставки №847 від 11.03.2019, в т.ч. права на стягнення штрафних санкцій по договору №847 від 11.03.2019 (штраф, пеня, 48% річних, інфляційні втрати).

За умовами п.2.1 договору кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у розмірі та строки, визначені між новим кредитором та кредитором в окремій угоді, укладеній між ними.

Згідно з п.3.1 договору оформлення відступлення права вимоги відбувається в наступному порядку:

Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання кредитором та новим кредитором акту приймання-передачі права вимоги. Після підписання даного акту новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржника стосовно відступленого права вимоги.

В день підписання цього договору між кредитором та новим кредитором складається акт приймання-передачі права вимоги. Разом з правом вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ним права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

25.04.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптіма-315" підписано акт приймання-передачі права вимоги (додаток до договору) (а.с.43).

Листом від 05.07.2023 №б/н позивач повідомив відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні на підставі укладеного договору №7 від 25.04.2022 про відступлення прав вимоги за договором поставки №847 від 11.03.2019 (а.с.44).

У зв`язку з порушенням відповідачем, визначених договором поставки №847 від 11.03.2019 та додатками до нього, строків оплати товарів, позивач звернувся з вказаним позовом до суду про стягнення з відповідача 27718,81 грн пені, 39873,57 грн 48% річних, 1818,65 грн інфляційних та 332941,96 грн штрафу.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли за договором поставки №847 від 11.03.2019 на підставі укладеного між позивачем та ТОВ "Агрозахист Донбас" договору №7 від 25.04.2022 про відступлення прав вимоги за договором поставки №847 від 11.03.2019.

Частинами 1,2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Факт поставки ТОВ "Агрозахист Донбас" відповідачу товару та оплати відповідачем поставленого товару на загальну суму 1314843,05 грн, підтверджено належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачем оплати за поставлені товари на підставі Додатків №1 від 11.03.2019, №2 від 14.03.2019, №3 від 24.07.2019, №4 від 22.08.2019 з порушенням строків оплати, визначених у вказаних додатках.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що згідно з укладеним між ТОВ "Агрозахист Донбас" та позивачем договором №7 від 25.04.2022, ТОВ "Агрозахист Донбас" відступило позивачу права вимоги по договору поставки №847 від 11.03.2019, в т.ч. права на стягнення штрафних санкцій по договору №847 від 11.03.2019 (штраф, пеня, 48% річних, інфляційні втрати).

Перевіривши, здійснені позивачем розрахунки пені, 48% річних, інфляційних, штрафу (а.с.9-14), суд встановив, що заявлені суми є обґрунтованими та арифметично вірними, тому позовні вимоги про стягнення 27718,81 грн пені, 39873,57 грн 48% річних, 1818,65 грн інфляційних та 332941,96 грн штрафу підлягають задоволенню.

Розрахунки здійснено за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Як уже було зазначено, суд не прийняв до розгляду відзив відповідача на позовну заяву від 22.09.2023 з наведених вище підстав. Однак, оскільки у вказаному відзиві відповідач також просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог і така заява може бути зроблена стороною не залежно від строків, які встановлено для надання відзиву на позов, суд враховує зазначену заяву при розгляді спраи.

З даного приводу суд зазначає, що згідно ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Через військову агресію Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022). Законом України від 24.02.2022 №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Отже, на час дії на території України воєнного стану (діє і дотепер) строки, визначені статтями 257 Цивільного кодексу України, були продовжені та не спливли.

З огляду на те, що строк позовної давності продовжується на період дії воєнного стану та зважаючи на зміст п.7.10. договору поставки, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності за позовними вимогами.

Разом з тим, згідно зі статтею 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 ЦК України та статті 230 ГК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінуванням боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18, від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.

За вказаного та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги відсутність у відповідача заборгованості за поставлений товар, не значний термін прострочення в оплатах та те, що підставою позову як в частині стягнення пені так і штрафу стало неналежне виконання відповідачем зобов`язання в частині дотримання строків оплати за поставлений товар, а також з огляду на відсутність доказів понесення позивачем будь-яких збитків, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру обґрунтовано заявлених пені (27718,81 грн) та штрафу (332941,96 грн) до 50%, що становить 13859,41 грн та 166470,98 грн, відповідно. Крім цього суд враховує, що за вищевказане неналежне виконання відповідачем зобов`язання в частині дотримання строків оплати, крім пені та штрафу позивачем нараховано та заявлено до стягнення також 39873,57 грн 48% річних і 1818,65 грн інфляційних. При цьому, зменшуючи розмір штрафних санкцій до 50%, суд виходить із того, що неустойка є стимулюванням належного виконання договірних зобов`язань, а надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає 39873,57 грн 48% річних, 1818,65 грн інфляційних, а також 13859,41 грн пені та 166470,98 грн штрафу. У стягненні 13859,40 грн пені та 166470,98 грн штрафу суд відмовляє.

З урахуванням зазначеного та приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається судом на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог - у сумі 6035,29 грн. При цьому, суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені та штрафу на 50% - до 13859,41 грн пені та 166470,98 грн штрафу, відповідно.

3. Стягнути з Приватного підприємства приватної агрофірми "ЛАН" (13225, Житомирська обл., Чуднівський р-н, с. Бабушки, вул. Центральна, буд. 5-А, ід. код 31624499) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-315" (07302, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Грушевського, буд. 3, кв. 31, ід. код 43082778):

-13859,41 грн пені;

- 39873,57 грн 48% річних;

- 1818,65 грн інфляційних;

- 166470,98 грн штрафу;

- 6035,29 грн судового збору.

4. У стягненні 13859,40 грн пені та 166470,98 грн штрафу відмовити.

5. Судове засідання для вирішення питання про судові витрати призначити на 16:00 год 09.10.2023.

6. Докази для вирішення питання про судові витрати подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - до 02.10.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.10.23

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2,3 - сторонам (рек.).