ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 м. Дніпро Справа № 908/181/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Паруснікова Ю.Б. - доповідач, Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 по справі № 908/181/23 (суддя Ярешко О.В.), повний текст рішення складено 27.03.2023

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» м. Запоріжжя

до відповідача Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про стягнення 96629,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

В січні 2023 року з позовною заявою до Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування за рахунок держави завданої останнім майнової шкоди, яка полягає в несвоєчасному виконанні судового рішення.

Позовна заява мотивована наявністю підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності в порядку ст. 56 Конституції України та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» за шкоду, заподіяну внаслідок несвоєчасного, протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконання судового рішення Господарського суду Запорізької області від 05.08.2021 у справі № 908/1851/21 про стягнення з державного підприємства 94359,00 грн суми основного боргу та 2270,00 грн судового збору.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду позивач оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі - ЦАГС) та просить: змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 та відшкодувати за рахунок держави майнову шкоду у сумі 94359,00 грн основного боргу та 2270,00 грн судового збору, які підлягали стягненню з державного підприємства на підставі рішення Господарського суду Запорізької області від 05.08.2021 у справі № 908/1851/21.

Апеляційна скарга позивача мотивована незгодою з прийнятим господарським судом рішенням в частині висновків останнього про те, що в разі стягнення сум за рішенням у даній справі, а потім при примусовому виконанні наказу у справі № 908/1851/21, на користь позивача відбудеться подвійне стягнення.

На думку скаржника, керівник органу державної виконавчої служби, на виконання вимог чинного законодавства, має виконувати свої обов`язки щодо подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача, в іншому ж випадку, невиконання такого обов`язку керівником органу державної виконавчої служби спричиняє шкоду стягувачу за виконавчим документом.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

3. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Як стверджує позивач та встановлено місцевим господарським судом рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.08.2021 у справі № 908/1851/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (код ЄДРПОУ юридичної особи 38983006) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» (код ЄДРПОУ юридичної особи 22161169) 94 359,00 (Дев`яносто чотири тисячі триста п`ятдесят дев`ять гривень 00 копійок) суми основного боргу та 2270,00 (Дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) судового збору.

На виконання вказаного рішення 30.08.2021 судом видано відповідний наказ.

До матеріалів справи позивачем додано роздруківку «Результат пошуку виконавчих проваджень в АСВП» від 09.01.2023, з якої слідує: № АСВП: 67164909; орган ДВС: Заводський ВДВС у м. Запоріжжі Південного МУМЮ (м. Одеса); дата відкриття: 21.10.2021; боржник: ТОВ «ЗТМК», стягувач: ТОВ «Техенергохім»; стан ВП: зупинено.

Посилаючись на ст. 56 Конституції України та Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» позивач просить господарський суд відшкодувати за рахунок держави завдану йому відповідачем, який одночасно є і державним підприємством, і юридичною особою, майнову шкоду в сумі: 94359,00 грн основного боргу та 2270,00 грн судового збору, які підлягали стягненню з державного підприємства на підставі рішення Господарського суду Запорізької області від 05.08.2021 у справі № 908/1851/21.

Невиконання відповідачем у встановленні діючим законодавством строки судового рішення і є причиною звернення позивача з даним позовом до господарського суду за захистом порушеного права.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлено ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за приписами п. 1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про відшкодування йому за рахунок держави майнової шкоди, завданої відповідачем невиконанням судового рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що прямо передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за яким держава гарантувала виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника, яким є державне підприємство.

Згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно ч. 2 ст. 4 даного Закону у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 905/2986/16 викладено правовий висновок, що підстави, передбачені частинами 2 і 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме:

- ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону передбачає нічим необумовлений перехід до цієї процедури лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, після закінчення цього строку;

- ч. 3 ст. 4 вказаного Закону передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених пунктами 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій) керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше, тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, переходить до вказаної процедури.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 908/85/16 зазначено, що з огляду на норми ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якщо боржником є державне підприємство, керівник органу ДВС має подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Доказів переходу відповідачем до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, матеріали даної справи не містять.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.ст. 76-78 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 ГПК України).

Разом з тим, позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів, які б свідчили про знаходження на виконанні у відповідача наказу, виданого саме на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 05.08.2021 у справі № 908/1851/21.

У поданій позивачем роздруківці «Результат пошуку виконавчих проваджень в АСВП» від 09.01.2023 згідно № АСВП: 67164909, не зазначено реквізитів виконавчого документу щодо якого здійснюється стягнення. Тобто, з поданого документу взагалі неможливості встановити, що № АСВП: 67164909 стосується наказу, виданого саме на виконання судового рішення у справі № 908/1851/21.

Відповідних постанов Заводського ВДВС, які б стосувалися вказаного виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Отже, у даній справі позивач не довів суду обставин перебування на виконанні рішення, в результаті невиконання якого, як він стверджує, йому було завдано збитків бездіяльністю відповідача.

У постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.

В доводах апеляційної скарги позивач не спростовує висновки суду першої інстанції щодо неподання, неможливості подання, або неможливості отримання доказів, які прямо стосуються обставин, на які він посилається в позовній заяві, а тому колегія суддів ЦАГС вважає правильним рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову саме з наведених вище підстав, оскільки апелянт не довів, що відповідач діяв усупереч Закону України «Про виконавче провадження».

Інформація про оскарження позивачем зупинення виконавчого провадження чи бездіяльності державного виконавця, який за його доводами не забезпечив виконання судового рішення протягом шести місяців з моменту відкриття виконавчого провадження - відсутня.

Висновок місцевого господарського суду про те, що Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є неналежним відповідачем, колегія суддів відхиляє, оскільки належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2020 по справі № 915/935/18.

У даній справі позивач визначив відповідачем саме Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначаючи, що внаслідок його бездіяльності виникла обставина, коли держава зобов`язалась відшкодувати завдану такою бездіяльністю шкоду згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а відповідно саме орган ДВС має відповідати за позовом у даній справі.

Отже, з урахуванням всього вищевикладеного, доводи апелянта колегія суддів визнає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Рішення ж суду першої інстанції колегія суддів вважає таким, що прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відповідно не знаходить підстав для його скасування.

5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, належним чином досліджено наявні в матеріалах справи докази, яким надана вірна правова оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому місцевий господарський суд дійшов до правильних та обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позову.

Підстав передбачених ст. 277 ГПК України для скасування або зміни оскаржуваного позивачем рішення, колегією суддів не виявлено.

6. Розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ТОВ «Техенергохім».

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенергохім» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.03.2023 по справі № 908/181/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.10.2023.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов