ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 Справа № 914/1587/23

За позовом: Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства Еліста-1, м. Львів

про стягнення 351 848, 79 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Бараняк Н.Я.

За участю представників:

від позивача: Паращак І.В. представник;

від відповідача: Кондратюк В.В. представник

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління до відповідача: Приватного підприємства Еліста-1 про стягнення 351 848, 79 грн за несвоєчасну поставку товару на виконання договору № 12/12/22-2 від 12.12.2022.

Хід розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.06.2023 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 23.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 20.09.2023.

У судовому засіданні 20.09.2023 оголошувалась перерва до 27.09.2023.

У судовому засіданні 27.09.2023 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. Однак зазначив, що якщо суд дійде висновку про правомірність стягнення санкцій, просив зменшити такі до 35 000, 00 грн. Крім того, представник відповідача повідомив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані впродовж 5 днів з дати ухвалення судового рішення.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання та поставив товар з простроченням. За порушення строків поставки товару позивач заявив до стягнення 283 178, 08 грн подвійної облікової ставки, 51 680, 00 грн інфляційних втрат та 16 990, 68 грн 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та запереченнях ствердив про безпідставність позову, звернув увагу, що відповідач мав перед позивачем речове зобов`язання з поставки товару, а не грошове зі сплати коштів; визначений у договорі порядок та розмір нарахування штрафних санкцій суперечить вимогам закону, що передбачає нарахування та стягнення пені за порушення грошового зобов`язання від суми простроченого платежу (а не від вартості непоставленого товару), та нарахування штрафу від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (а не шляхом нарахування штрафу за кожен день прострочення); формулювання пункту 7.5 договору не розмежовує до якого саме виду штрафних санкцій неустойки, штрафу чи пені застосовується описаний метод нарахування; підприємство вчинило усі необхідні дії щодо вчасної поставки товару позивачу, проте мала місце затримка дій виробника та затримка з митним оформленням, тому відбулась неістотна невідповідність даті поставки на 32 дні; зазначив про відсутність вини підприємства та збитків позивача; щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, ствердив, що такі нараховуються за порушення грошового зобов`язання, в той час, як мало місце речове зобов`язання. Тому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач у відповіді на відзив зазначила, що у пункті 7.2 договору чітко визначений розмір штрафних санкцій, які відповідач зобов`язаний сплатити; відповідач не дотримався приписів пунктів 8.2 та 8.3 договору, тому не довів виникнення обставин непереборної сили. Крім того, позивач навів ряд положень чинного законодавства та просив позов задовольнити.

Обставини справи.

12 грудня 2022 року Приватне підприємство Еліста-1 (Постачальник) та Комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління (Замовник) уклали договір поставки № 12/12/22-2 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити наступний товар: Костюм утеплений: куртка вітровологозахисна зимова, куртка флісова, штани утеплені (надалі - Товар), а Замовник прийняти і оплатити такий Товар.

Згідно з пунктом 2.2. договору поставка Товару здійснюється транспортом та коштом Постачальника, в розмірах та кількості відповідно до Специфікації (додаток № 1 до договору) не пізніше 23 грудня 2022 року. Також у пункті 5.1. договору передбачено, що строк поставки (передачі) Товару - не пізніше 23 грудня 2022 року.

Загальна ціна Договору складає 6 460 000, 00 грн (пункт 3.1. договору).

Відповідальність сторін передбачена у розділі VII договору, зокрема, пунктом 7.2 передбачено, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів Постачальник сплачує на вимогу Замовника штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Додатком № 1 до договору є Специфікація, в якій відображено кількість та ціну товару.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 6 460 000, 00 грн, що підтверджено видатковою накладною № 98 від 25.01.2023 та актом прийому-передачі товарів та матеріально-технічних засобів від 25.01.2023.

29.03.2023 позивач надіслав відповідачу лист-вимогу про стягнення штрафних санкцій на суму 283 178, 08 грн.

Відповіді на зазначений лист матеріали справи не містять.

Тому позивач за порушення строків поставки товару заявив до стягнення 283 178, 08 грн нарахованої подвійної облікової ставки, 51 680, 00 грн інфляційних втрат та 16 990, 68 грн 3% річних, нарахованих з 24.12.2022 по 24.01.2023.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторони 12.12.2022 уклали договір поставки № 12/12/22-2 та на його виконання належним чином оформили видаткову накладну на суму 6 460 000, 00 грн. Жодних зауважень видаткова накладна не містить.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони у пункті 2.2 договору погодили, що товар має бути поставлений не пізніше 23.12.2022.

Проте відповідач свої зобов`язання з своєчасної поставки товару на суму 6 460 000, 00 грн не виконав та поставив товар лише 25.01.2023, тобто з простроченням на 32 дні.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 51 680, 00 грн інфляційних втрат та 16 990, 68 грн 3% річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Однак в даному випадку, хоча відносини між сторонами виникли на підставі відплатного договору, предметом спору є заявлені до стягнення нарахування за несвоєчасну поставку товару.

Відповідні зобов`язання відповідача не містять ознак грошового зобов`язання за невиконання якого можливе нарахування згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України суми інфляційних втрат та 3% річних.

Оскільки ПП «Еліста-1» не виконало свої зобов`язання з поставки товару, які не є грошовим зобов`язанням, у задоволенні вимоги про стягнення 51 680, 00 грн інфляційних втрат та 16 990, 68 грн 3% річних слід відмовити.

Щодо заявлених до стягнення 283 178, 08 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями пункту 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (пункт 1 статті 549 Цивільного кодексу України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В межах цієї справи у розділі VІІ укладеного договору поставки від 12.12.2022 (пункт 7.2 договору) сторони погодили, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів Постачальник сплачує на вимогу Замовника штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

Обов`язки постачальника передбачено у пункті 6.3 договору, зокрема у підпункті 6.3.1. передбачено обов`язок забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором, тобто до 23.12.2022.

Договір поставки предметом судового розгляду не виступав, недійсним не визнавався, сторонами змінений не був.

Суд встановив, що відповідач допустив порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань, тому сплата штрафних санкцій є його договірним зобов`язанням, яке узгоджується також з приписами частини 2 статті 546 та статті 627 Цивільного кодексу України.

Крім того, незважаючи на непослідовні твердження позивача впродовж розгляду справи щодо заявлених до стягнення 283 178, 08 грн, суд має обов`язок самостійно встановити правову природу зазначених коштів. Беручи до уваги умови договору, спосіб нарахування, суд встановив, що нараховані кошти це пеня.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06.06.2023 у справі № 903/666/22.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що такий є правильним. Враховуючи викладене, позивач правомірно заявив до стягнення 283 178, 08 грн пені.

Поряд з цим, відповідач у судовому засіданні 27.09.2023 просив зменшити нараховану санкцію до 35 000, 00 грн якщо суд дійде висновку про правомірність її заявлення до стягнення.

Представник позивача заперечила щодо наявності підстав зменшення санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Доводячи наявність підстав для зменшення санкцій, відповідач надав суду наказ ЛОВА № 154/22 від 08.08.2022 «Про встановлення обмежень щодо проведення полювання та регулювання питань мисливства в період воєнного стану на території Львівської області», ліцензію АВ № 601530 на «Торгівлю вогнепальною зброєю невійськового призначення, боєприпасами до неї, холодною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4, 5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду»; податкові повідомлення-рішення від 05.09.2023 та 08.06.2023; податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також суму нарахованого єдиного внеску за 2 квартал 2023 року; судові рішення у справі № 380/7837/23.

У судових засіданнях представник відповідача стверджував і щодо матеріального становища підприємства, беручи до уваги введення воєнного стану в Україні.

При здійсненні права на зменшення розміру пені, суд повинен враховувати не лише майнові, але й інші інтереси сторін спору, керуючись у тому числі засадами справедливості, добросовісності та розумності.

Стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора.

Тому беручи до уваги те, що прострочення поставки товару не є значним 32 дні; мала місце затримка дій виробника та митниці; основним видом діяльності відповідача є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, яка враховуючи встановлені обмеження щодо проведення полювання та регулювання питань мисливства в період воєнного стану на території Львівської області відобразилась на господарській діяльності та фінансовому стані, відсутність поданих позивачем доказів щодо наявності у нього збитків, завданих несвоєчасним виконанням зобов`язання відповідачем, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення пені на 40%.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково, а саме на суму 169 906, 85 грн нарахованої пені (60% від заявленої до стягнення), в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Доводи відповідача, які не стосуються предмета спору, суд не оцінює.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо судового збору.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру підставно заявлених до стягнення позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Еліста-1 (місцезнаходження: 79049, місто Львів, проспект Червоної Калини, будинок 82, квартира 105; ідентифікаційний код: 30274929) на користь Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління (місцезнаходження: 79005, Львівська область, місто Львів, площа Міцкевича, будинок 6/7, ідент код: 13804591) 169 906, 85 грн пені та 4 247, 67 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 06.10.2023.

Суддя Галамай О.З.