СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Харків Справа № 913/720/20(913/88/23)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

та представників учасників справи:

від позивача Ситий В. О. адвокат; від відповідача Трофимов С.О адвокат.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу арбітражного керуючого-ліквідатора Публічного акціонерного товариства Алчевський коксохімічний завод Марченка Р.В. на рішення господарського суду Луганської області від 21.06.2023 року у справі №913/720/20 (913/88/23) (повний текст складено та підписано 03.07.2023 року),

за позовом - Публічного акціонерного товариства Алчевський коксохімічний завод в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Марченка Романа Вікторовича, м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до - Товариства з обмеженою відповідальністю ДІПІФОРВАРДІНГ, м. Біла Церква Київської області,

про - витребування чотирьох транспортних засобів вартістю 474442,00 грн, стягнення плати за оренду транспортних засобів в сумі 1536386,70 грн та стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за оренду транспортних засобів в сумі 178122,56 грн,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Луганської області перебуває справа №913/720/20 за заявою ініціюючого кредитора Компанії Індумет С.А. (INDUMETS.A.) про банкрутство Публічного акціонерного товариства Алчевський коксохімічний завод. Публічне акціонерне товариство Алчевський коксохімічний завод в особі арбітражного керуючого ліквідатора Марченка Р.В. (далі-Позивач, ліквідатор) звернувся з позовною заявою від 21.03.2023 року №01-32/99861 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.05.2023 №01-32/100357/2) до Товариства з обмеженою відповідальністю ДІПІФОРВАРДІНГ (далі Відповідач), з вимогами:

1. Витребувати у ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод УАЗ 3909, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , колір: зелений, номер кузова: НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_5 , який передати ліквідатору банкрута Марченку Р.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 414 від 27.02.2013).

2. Витребувати у ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод ГАЗ 3307, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , колір: білий, номер кузова: НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 , номер двигуна: НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_10 , який передати ліквідатору банкрута МарченкуР.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 414 від 27.02.2013).

3. Витребувати у ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод УАЗ 3741, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_11 , колір: сірий, номер кузова: НОМЕР_12 , номер шасі: НОМЕР_13 , номер двигуна: НОМЕР_14 , VIN: НОМЕР_15 , який передати ліквідатору банкрута МарченкуР.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 414 від 27.02.2013).

4. Витребувати у ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод ЗИЛ 5301, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_16 , колір: сірий, номер шасі: НОМЕР_17 , номер двигуна: НОМЕР_18 , VIN: НОМЕР_19 , який передати ліквідатору банкрута МарченкуР.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 414 від 27.02.2013).

5. Стягнути з ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод 1 536 386,70 грн орендну плату.

6. Стягнути з ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод 178 122,56 грн неустойку у розмірі подвійної плати за оренду транспортних засобів.

Ухвалою господарського суду Луганської області 15.05.2023, зокрема, відмовлено у задоволенні заяви Позивача від 09.06.2023 №01-32/100357/1 про зміну предмету позову у справі №913/720/20 (913/88/23).

Рішенням господарського Луганської області від 21.06.2023 року у справі №913/720/20(913/88/23) у задоволенні вищезазначених позовних вимог відмовлено, судові витрати віднесені на Позивача.

Арбітражний керуючий-ліквідатор Публічного акціонерного товариства Алчевський коксохімічний завод Марченко Р.В., не погодившись з вищезазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, за змістом якої просив означене рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача 474 442,00грн вартість втраченого майна, 1 509 326,44 грн орендної плати та 178 122,56 грн неустойки.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:

суд першої інстанції необґрунтовано відхилив його заяву про зміну предмета позову, що відображено в ухвалі Господарського суду Луганської області від 15.05.23р.;

суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про сплив строку позовної давності за вимогами про сплату орендної плати за весь період, не врахувавши зупинення такого строку на час дії карантину;

суд першої інстанції припустився порушень, надаючи оцінку обставинам справи, оскільки факт втрати контролю над орендованими автомобілями не звільняє Відповідача від обов`язку від сплати орендної плати, відшкодування вартості такого майна та сплати неустойки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 було прийнято до розгляду апеляційну скаргу арбітражного керуючого-ліквідатора Публічного акціонерного товариства Алчевський коксохімічний завод Марченка Р.В. на рішення господарського суду Луганської області від 21.06.2023 року у справі №913/720/20 (913/88/23) та призначено розгляд справи призначено на 25.09.2023 року.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого він просив оспорюване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, посилався на те, що строк позовної давності за заявленими вимогами про сплату орендної плати сплинув, а майно, яке Позивач вимагає витребувати у Відповідача відсутнє внаслідок подій, які відбувались на території Луганської області по незалежним від Відповідача причинам.

Представник Позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції надав пояснення та доводи, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, оспорюване рішення скасувати та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник Відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, рішення суду вважав законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення між Позивачем (за захистом інтересів якого звернувся ліквідатор) та Відповідачем Договору оренди № АКХЗ-1803-2013ард від 05.09.2013 (далі Договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого Позивач передав, а Відповідач прийняв в тимчасове платне користування транспортні засоби (далі орендоване майно) згідно з переліком транспортних засобів (додаток № 1 до цього Договору);

передачі зазначених транспортних засобів Відповідачу;

- укладення сторонами Додаткових угод №1 №,2 № 3, №4, №5, №6 в період 2014-2016 років, якими вносились зміни щодо реквізитів сторін, розміру орендної плати та строку дії Договору оренди, який востаннє продовжений до 31.12.2017р.

укладення 27.05.2014 між Позивачем та Відповідачем Договору на транспортне обслуговування №АКХЗ-1643-2014-увл, за умовами якого Відповідач зобов`язався надавати Позивачу транспортні послуги, в тому числі, орендованим транспортом;

звернення Позивача 29.12.2017 до Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявою про вчинення кримінального порушення від 29.12.2017 №б/н, в якій повідомляло про те, що починаючи з 18.12.2017 майно ПАТ «Алчевський коксохімічний завод», яке розташовано за адресою: вул. Шмідта, 4, м. Алчевськ, Луганської області (будівлі, обладнання, офісна техніка, транспортні засоби, первинна бухгалтерська, звітна, дозвільна, договірна документація, сировина, товарні запаси) перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб, представників так званої «Луганської народної республіки» і представників «організації» з невизначеним правовим статусом «Внешторгсервіс».ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» просило вказані відомості про вчинення кримінального правопорушення внести до Єдиного реєстру досудових проваджень та розпочати досудове розслідування;

повідомлення Головним управління Національної поліції в Луганській області у листі від 02.02.2018 № 5819/111/35-2018, що заява щодо захоплення будівлі ПАТ «Алчевський коксохімічний завод», яка знаходиться за адресою: вул. Шмідта, 4, м. Алчевськ, Луганської області, зареєстрована у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Лисичанського ВП ГУ НП в Луганській області за №1236 від 25.01.2018. За результатами проведення перевірки матеріалів, зареєстрованих за вказаним номером, їх було приєднано до кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000247 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України (захоплення державних або громадських будівель чи споруд);

встановлення Другим апеляційним адміністративним судом в межах справи №520/10255/18, що 18.12.2017 в результаті втрати контролю над власним майно ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» подано заяву про вчинення кримінального правопорушення від 29.12.2017, на підставі якої інформація про правопорушення внесена до Єдиного реєстру досудових проваджень за №0000247 та почато досудове розслідування, про що ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» було повідомлено у відповіді ГУ НП в Луганській області на заяву про кримінальне правопорушення №5820/111/35-2018 від 02.02.2018;

- внаслідок повномасштабного військового вторгнення рф 24.02.2022 на територію України, у тому числі на територію Луганської області, матеріали кримінального провадження №0000247 обліковуються як втрачені та в порядку ст. 615-1 КПК України не відновлювались;

отримання Позивачем листа від Головного сервісного центру МВС (далі ГСЦМВС) від 25.07.2022 №31/5203-3943-2022 щодо надання уточнюючих даних відносно 34 транспортних засобів, які зареєстровані за ПАТ «Алчевський коксохімічний завод». Разом з листом ГСЦМВС надало копії реєстраційних карток транспортних засобів, зі змісту яких вбачається, що чотири автомобілі були передані у користування ТОВ «ДІПІФОРВАРДІНГ» на підставі Договорів оренди;

- направлення 08.08.2022 Позивачем запиту до Відповідача стосовно повернення вищевказаних транспортних засобів, який отриманий 11.08.2022р.;

повторного звернення до Відповідача з листами від 09.12.2022 №01-12/АКХЗ/98841 та від 13.01.2023 року щодо надання документів та повернення транспортних засобів;

повідомлення Відповідачем у листі від 26.01.2023 №74 про відсутність означених транспортних засобів та договорів оренди у його розпорядженні, через сплив строків зберігання документації та строків позовної давності за вказаними правовідносинами;

направлення 08.03.2023 Позивачем на адресу Відповідача вимоги від 07.03.2023 №01-32/AKX3/99704 про повернення транспортних засобів та сплату на користь ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» заборгованості у вигляді орендної плати та повідомлення Позивача про розірвання Договорів оренди спірних транспортних засобів(т.1, а.с. 26), яка отримана Відповідачем 09.03.2023р.

Факт неналежного виконання Відповідачем умов спірного Договору оренди щодо своєчасного повернення спірних транспортних засобів та наявність заборгованості з орендної плати за Договором оренди стали підставою звернення останнього до господарського суду з вимогою про повернення транспортних засобів. Також Позивач вважав, що у нього на підставі положень ч. 2 ст. 785 ЦК України виникло право вимоги до Відповідача щодо сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за весь час прострочення його повернення у сумі 178122,56 грн за період з 09.03.2023 по 20.03.2023, згідно з наданим розрахунком.

Відповідач проти позову заперечував з підстав відсутності підтверджень знаходження відповідного майна через захоплення території підприємства у грудні 2017 року, просив застосувати позовну давність.

Рішенням від 21.06.2023р. суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у повному обсязі, в частині витребування транспортних засобів зазначив, що обраний Позивачем спосіб захисту в подальшому не призведе до відновлення його порушеного права, адже вимога про повернення майна, до якого немає доступу та контролю є такою, що не може бути виконана, а також дійшов висновку про пропуск Позивачем строку позовної давності в цій частині.

Щодо вимог про стягнення орендної плати за період з 05.09.2013 по 30.09.2013 та з січня 2014 року по грудень 2017 року, то суд першої інстанції зазначив, що Позивачем пропущено строк позовної давності, через що відмовив у задоволенні вказаних вимог.

Наведені Позивачем причини пропуску строку позовної давності суд визнав неповажними.

Суд також відмовив в задоволенні вимог Позивача про стягнення з Відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати в сумі 178122,56 грн за період з 09.03.2023 по 20.03.2023, через не встановлення у Відповідача факту користування майном поза строком дії Договору, а розірвання Договору оренди 08.03.2023 є таким, що не несе правових наслідків, адже не можливо розірвати договір, який припинив свою дію 5 років тому.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Щодо доводів Позивача про зміну предмета позову.

За змістом ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально- правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у первісній редакції позовної заяви була, зокрема, позовна вимога про витребування чотирьох транспортних засобів.

У подальшому 11.05.23 Позивачем подано заяву у порядку ч. 3 ст. 46 ГПК України про зміну предмета позову, у якій він просив суд замінити вимогу про витребування транспортних засобів на вимогу про стягнення вартості втраченого майна.

При цьому первісну вимогу Позивач обґрунтував обставинами порушення Відповідачем обов`язку з повернення орендованого майна після закінчення дії договру, тоді як змінену вимогу вже обґрунтовував обставинами втрати цього майна та наявністю обов`язку Відповідача з його відновлення незалежно від причин, посилаючись на інші умови Договору, що регулюють такий обов`язок та не повязують його з періодом дії Договору.

Тобто, Позивач фактично одночасно змінив предмет та підстави позову, що заборонено вищенаведеними нормами господарсько-процесуального законодавства.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява про зміну позовних вимог не підлягає задоволенню через порушення вимог 46 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Позивачем одночасно змінено предмет та підстави позову.

За таких обставин судова колегія вважає доводи апеляційної скарги в цій частині не обґрунтованими та здійснює перегляд рішення суду першої інстанції з урахуванням первісно заявлених позовних вимог.

Щодо стягнення грошових коштів у вигляді орендної плати у розмірі 1 509 326,44грн. за період з 05.09.2013. по 28.02.23р, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Аналогічні положення містить частина перша статті 283 ГК України.

Частиною третьою статті 285 ГК України передбачено, що орендар зобов`язаний зберегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до частини четвертої статті 286 ГК України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п.3.1 Договору (з урахуванням Додаткової угоди №2 ) розмір орендної плати за орендоване майно складає 13 494,13 грн, в тому числі ПДВ 2249,00 у місяць.

Орендна плата оплачується Орендатором щомісячно згідно з виставленим Орендодавцем рахунком, не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним (п.3.2 Договору оренди).

Згідно із статтею 526 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем нараховано орендну плату у розмірі 1 536 386,70грн за загальний період з 05.09.2013 по 28.02.2023р.

В процесі розгляду справи Відповідачем було заявлено про сплив строків позовної давності.

Ліквідатор, в свою чергу, в апеляційній скарзі посилався на помилковий висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності, оскільки приписами пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-19» на всій території України було установлено карантин з 12.03.2020 по 22.05.2020.

Дію зазначеного карантину на підставі численних постанов Кабінету Міністрів України продовжено до 31 травня 2022 року.

Таким чином, з огляду на те, що закінчення строку позовної давності за вимогами про стягнення частини заборгованості, яка виникла за спірний період, починаючи з березня 2017 - припало на період дії карантину, отже строк позовної давності відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України було продовжено, і він не є таким, що сплинув на момент звернення Позивача з відповідним позовом.

Суд першої інстанції зазначену норму закону не взяв до уваги, дійшовши помилкового висновку про пропуск Позивачем строку позовної давності за зазначений період.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що строк дії Договору оренди сплинув 31.12.2017р, отже висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати за період з березня 2017р. по грудень 2017 року через сплив строків позовної давності є помилковим.

Доводи Позивача, що строк дії Договору був продовжений на інший період після 2017 року в силу вимог закону через продовження користування Відповідачем спірним майном - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційної інстанції, факт такого користування заперечується Відповідачем та не підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких доказів такого користування Позивачем не надано, про наявність таких не заявлено, але з урахуванням загальновідомих обставин захвату території підприємства Позивача озброєними формуваннями в грудні 2017 року в м.Алчевську Луганської області (що є окупованою територією с 2014 року), де ймовірно мали знаходитися спірні транспортні засоби - судова колгеія вважає заявлені Відповідачем обставини неможливості користування орендованим майном - більш ймовірними.

Отже обов`язок Відповідача сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігався до припинення строку дії Договору, оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Враховуючи наведене, обґрунтованою до стягнення є орендна плата за період з березня 2017р по грудень 2017року включно, а її загальний розмір становить 134 941,30грн. (13 494,13грн.*10місяців), який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати у розмірі 134 941,30грн. на підставі ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та незастосування вищенаведених вимог закону щодо продовження строків позовної давності.

Стосовно позовних вимог про стягнення орендної плати за період з 05.09.2013 по лютий 2017р., то Позивачем пропущений строк позовної давності ще задовго до набрання законної сили зазначеним законом, а тому вищевказаний закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що його не спростовують.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав до поновлення Позивачу пропущеного строку позовної давності, заявлені Позивачем обставини втрати документів, а також труднощі з призначенням першого керівника , у якості поважної причини такого пропуску розцінені бути не можуть.

Щодо позовних вимог про витребування чотирьох транспортних засобів, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні помилковим, з огляду на наступне.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У частині 2 статті 795 Цивільного кодексу України зазначено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Оскільки строк дії договору оренди закінчився 31.12.2017р., то у Відповідача виник обов`язок повернути орендоване майно спірні транспортні засоби.

Колегія суддів зауважує, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Таким чином лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів. Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 р. у справі № 910/12224/17.

Матеріали справи не містять доказів повернення транспортних засобів з оренди після спливу строку дії Договору, проте вони також не містять доказів знищення або пошкодження зазначеного майна.

Доводи Відповідача щодо втрати контролю над орендованим майном через окупацію підприємства Позивача, де, за його твердженням, має знаходитися спірне майно не є підставою до звільнення Відповідача від виконання цього обов`язку, адже за змістом додаткових угод до Договору оренди сторони продовжували його дію вже після втрати контролю держави над зазначеними територіями, отже Відповідач свідомо брав на себе ризики користування орендованим майном Позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що вимога Позивача про витребування транспортних засобів є правомірною та підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що обраний Позивачем спосіб захисту в подальшому не призведе до відновлення його порушеного права, адже вимога про повернення майна, до якого немає доступу та контролю є такою, що не може бути виконана через втрату контролю над всім власним майном, стосується саме виконання рішення суду на даний момент, проте саме право Позивача в цій частині є порушеним та повинно бути захищене судом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям рішення про задоволення вимог в цій частині.

Щодо стягнення неустойки за невиконання (несвоєчасне виконання) наймачем обов`язку щодо поверненні речі з найму (оренди) у разі припинення договору найму (оренди), яка заявлена Позивачем за період з 09.03.2023 по 20.03.23 у розмірі 178 122.56грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 759 та частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 Цивільного кодексу України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 02.09.2014 у справі № 3-85гс14, а також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, постанові від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та у постанові від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18.

Оскільки судовою колегією не встановлено обставин користування Відповідачем орендованим майном після спливу строку дії Договору за вищенаведеними підставами, вимоги про стягнення неустойки задоволенню не підлягають.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині колегія суддів вважає правомірним.

Стосовно посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17 де зазначено, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій, то зазначені обставини не є тотожними із обставинами даної справи, оскільки у тій справі досліджувались обставини наявності чи відсутності правових підстав до розірвання Договору.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 21.06.2023року у справі №913/720/20 (913/88/23) в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати у розмірі 134 941,30грн., про витребування транспортних засобів, а також розподілу судових витрат, слід скасувати на підставі ч.ч.1,4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неповне з`ясування судом обставин справи, незастосування закону, який підлягав застосуванню, в цій частині слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити, стягнувши відповідну суму з Відповідача на корсить Позивача, а також зобов`язати Відповідача повернути уповноваженій особі Позивача спірні транспортні засоби.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Стосовно розподілу судових витрат судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за підсумками розгляду справи по суті покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогам, п. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав до часткового скасування рішення суду першої інстанції, судова колегія здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам, у зв`язку з чим стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 9096,41грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 13 644,20грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281-284

Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора Публічного акціонерного товариства Алчевський коксохімічний завод Марченка Р.В. на рішення господарського суду Луганської області від 21.06.2023 року у справі №913/720/20 (913/88/23) (повний текст складено та підписано 03.07.2023 року) задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 21.06.2023року у справі №913/720/20 (913/88/23) скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати у розмірі 134 941,30грн., про витребування транспортних засобів та в частині розподілу судових витрат.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод суми орендної плати у розмірі 1 536 386,70 грн задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ (ідентифікаційний код 36858306) на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод (ідентифікаційний код 00190816 ) суму орендної плати у розмірі 134 941,30грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 9096,41грн.

Зобов`язати ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ повернути ПАТ Алчевський коксохімічний завод в особі арбітражного керуючого ліквідатора Марченко Романа Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 414 від 27.02.2013) наступні транспортні засоби:

УАЗ 3909, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , колір: зелений, номер кузова: НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_5 ;

ГАЗ 3307, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , колір: білий, номер кузова: НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 , номер двигуна: НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_10 ;

УАЗ 3741, 2004 року виписку, д.н.з. НОМЕР_11 , колір: сірий, номер кузова: НОМЕР_12 , номер шасі: НОМЕР_13 , номер двигуна: НОМЕР_14 , VIN: НОМЕР_15 ;

ЗИЛ 5301, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_16 , колір: сірий, номер шасі: НОМЕР_17 , номер двигуна: НОМЕР_18 , VIN: НОМЕР_19 .

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції віднести на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Стягнути з ТОВ ДІПІФОРВАРДІНГ (ідентифікаційний код 36858306) на користь ПАТ Алчевський коксохімічний завод (ідентифікаційний код 00190816 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 13 644,20грн.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 06.10.2023

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков