ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. Справа №907/243/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України №119/4.2.1-24649-2023 від 10.07.2023 (Вх. № ЗАГС 01-05/2328/23 від 18.07.2023)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.06.2023 (повний текст складено 27.06.2023)

у справі №907/243/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення 276 207,00 грн

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 193 178,16 грн заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.11.2021 до 27.11.2021, 23 393,08 грн пені, 6287,55 грн 3 % річних та 53 348,21 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині своєчасного розрахунку за поставлений в період з 01.11.2021 по 27.11.2021 природній газ, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 193 178,16 грн, на яку позивачем нараховано 23 393,08 грн пені, 6287,55 грн 3 % річних та 53 348,21 грн втрат від інфляції.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.06.2023 у справі №907/243/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України 193 178,16 грн заборгованості, 2339,31 грн пені, 628,76 грн 3% річних, 53 348,21 грн втрат від інфляції та 4143,10 грн в повернення сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що матеріалами справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши заборгованість за поставлений йому постачальником останньої надії природній газ в листопаді 2021 року (з 01.11.2021 по 27.11.2022) у розмірі 193 178,16 грн. Сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 193 178,16 грн, яка відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно. Суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, наведеним вище критеріям та з урахуванням розумного балансу приватних та публічних інтересів сторін у справі, принципу пропорційності, зменшити розмір пені та 3% річних до 10% від нарахованих позивачем сум - 2339,31 грн пені та 628,76 грн 3% річних, які слід стягнути з відповідача на користь позивача; в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних позивачу слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.06.2023 у справі №907/243/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 21 053,77 грн та 3% річних в розмірі 5 658,79 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в цій частині рішення суду прийняте з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Зокрема, скаржник вважає, що відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Можливість здійснення оплати за поставлений газ за 2021 рік залежала саме від відповідача, від включення ним відповідних сум зобов`язань до проекту кошторису на 2021 рік. Будучи ознайомленим з умовами договору, відповідач мав усвідомлювати, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладена відповідальність, передбачена п.4.5 та розділом 8 договору.

Також, скаржник вважає помиклковим та безпідставним посилання суду на введення 24.02.2022 воєнного стану в Україні як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання господарського зобов`язання, оскільки, як вже зазначалось, зобов`язання з оплати вартості спожитого в листопаді 2021 природного газу відповідачем мало бути виконано до 31.12.2021, і широкомасштабна агресія Російської Федерації не могла вплинути на можливість належного виконання зобов`язання відповідачем.

Скаржник також зазначає, що до матеріалів справи відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження майнового стану, наявності/відсутності коштів на рахунках, бюджетних асигнувань/призначень, кошторису тощо.

Скаржник стверджує, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу. Збитковість відповідача, його бюджетне фінансуваання не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Скаржник вважає, що зменшуючи розмір пені на 90%, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру штрафних санкцій з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Зменшення розміру пені на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими, судом належнм чином всебічно досліджено підстави для зменшення господарсько-правової відповідальності відповідача. У матеріалах справи наявне документальне підтвердження (Попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо взяття та/або реєстрації зобов`язань (фінансових зобов`язань) №24 від 25.05.2022), яке пояснює причини, через які реєстрація бюджетного зобов`язання відповідача була неможливою з незалежних від нього обставин.

Відповідач зазначає, що вимога позивача щодо стягнення інфляційних втрат із військової частини НОМЕР_1 , яка забезпечує стримування збройної агресії в умовах правового режиму воєнного стану, не підлягала задоволенню, оскільки порушення умов договору стало можливе лише з моменту його належного письмового оформлення лише у травні 2022 року.

На думку відповідача, саме позивач невчасно довів відповідачу об`єм поставленого газу, ризик невчасного розрахунку за поставлений відповідачу у 2021 році природний газ несе саме позивач, який вчасно (у грудні 2021 року) не надав відповідачу звітних фінансових документів для належного розрахунку за своїми бюджетними зобов`язаннями 2021 року. Доводи позивача про наявність вини відповідача за несвоєчасну оплату за спожитий ним у листопаді 2021 року природний газ не знаходять свого належного підтвердження, а спростовуються долученими відповідачем письмовими документами.

Відповідач вважає, що доводи скаржника про те, що посилання відповідача на відмову у реєстрації бюджетних зобов`язань не звільняють останнього від відповідальності та інші обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру пені, є необгрунтованими, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено в сукупності з іншими обставинами, про що зазначено у мотивувальній частині судового рішення. Доводи позивача про, ніби, необхідність проведення розрахунку за спожитий газ у листопаді 2021 року без підписаного письмового договору була спростована відповідачем шляхом надання укладеного сторонами у травні 2022 року Типового договору поставки природного газу постачальником «останньої надії».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 справу №907/243/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.06.2023 у справі №907/243/23, апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (постачальник, постачальник "останньої надії") відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236" (далі - Постанова КМ України № 1102).

Відповідач є бюджетною установою (відповідно до Бюджетного кодексу України).

Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021 по 27.11.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - Договір) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п. 3.3 договору).

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3 договору).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п. 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4 договору).

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення побутовим споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п. 4.5 договору).

Згідно з пп. 1 п. 5.1 та пп. 1 п. 5.2 договору, споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

За положеннями п. 11.1 договору він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

Протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей Договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (п. 11.3 договору).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що ТОВ ГК Нафтогаз України 02.12.2021 направлявся на адресу Військової частини НОМЕР_1 підписаний товариством примірник договору, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень №30.11.2021 за 30.11.2021 за трек-номером 814, фіскальним чеком від 02.12.2021.

На виконання умов договору позивачем складено та надіслано на адресу відповідача рахунок на оплату №31599 від 10.12.2021 за листопад 2021 року, у відповідності до даних оператора системи розподілу про обсяги споживання відповідачем 11 498,70 м.куб природного газу в листопаді 2021 року на суму 193 178,16 грн, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень №14.12.2021-КЦ-2 трек-номер відправлення 735, фіскальним чеком від 15.12.2021 та не заперечено відповідачем у встановленому порядку.

Зазначені в рахунку на оплату №31599 від 10.12.2021 обсяги переданого позивачем як постачальником останньої надії та прийнятого відповідачем природного газу підтверджуються також листом оператора ГТС від 08.07.2022 №ТОВВИХ-22-7197 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000E8XIS00R (відповідача у справі).

За таких обставин, як стверджує позивач, ним було виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання постачальника останньої надії відповідно до договору та у період з 01.11.2021 по 27.11.2021 поставлено відповідачу природний газ в об`ємі 11 498,70 м.куб на суму 193 178,16 грн, тоді як відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати за отриманий природний газ не виконав та не здійснив оплату вартості отриманого від позивача природного газу в зазначених періодах.

З урахування викладеного, позивач стверджує, що наявна станом на 17.03.2023 (дата оформлення позовної заяви) заборгованість відповідача за договором становить 228 850,56 грн, стягнення якої разом з нарахованими позивачем за порушення строків сплати пенею, 3% річних та інфляційними втратами є предметом судового розгляду в даній справі.

Також, з долучених відповідачем до відзиву на позов документів вбачається, що 17.05.2022 між сторонами підписано Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії №147-22 та Додаткову угоду №147-22 від 17.05.2022 за змістом якої сторонами підтверджено обсяг спожитого відповідачем в листопаді 2021 року природного газу обсягом 11 498,70 м.куб вартість 193 178,16 (а.с.105-109).

ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України 19.07.2022, у зв`язку з несплатою відповідачем виставленого позивачем рахунку за спожитий природний газ надіслано Військовій частині НОМЕР_1 вимогу №119/4.3-9427-2022 від 18.07.2022 про сплату до 01.08.2022 заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 197 178,16 грн.

У відповідь на вказану вимогу Військова частина НОМЕР_1 відповідно до листа-відповіді №702/6454-22 від 25.07.2022 (який за змістом відповідає листу №702/5997-22 від 06.07.2022, що надсилався відповідачем на адресу позивача) повідомила ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України про відсутність можливості здійснити оплату рахунку за спожитий в листопаді 2021 року природній газ, оскільки акт-прийому передачі газу надійшов на адресу відповідача в лютому 2022 року, у зв`язку з чим органи Держказначейства не здійснюють реєстрацію відповідних бюджетних платежів, оскільки вони не передбачені кошторисом на 2022 рік.

На підтвердження наведеної обставини відповідачем надано суду попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо реєстрації зобов`язань №24 від 25.05.2022, яке надано Мукачівським УДКС України в Закарпатській області на адресу Військової частини НОМЕР_1 (а.с.110).

У зв`язку із несвоєчасною сплатою заборгованості позивачем нараховано 193 178,16 грн заборгованості за спожитий природний газ за період з 01.11.2021 до 27.11.2021, 23 393,08 грн пені, 6287,55 грн 3 % річних та 53 348,21 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору постачання природного газу постачальником останньої надії.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обґрунтування апеляційної скарги стосується можливості стягнення суми збитків, що передбачені умовами договору та становлять різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом його використання.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Закон України "Про ринок природного газу" визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (ст. 1).

Згідно з п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Відповідно до п. 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, між позивачем та відповідачем укладено договір постачання природного газу, як між постачальником "останньої надії" та споживачем, до такого договору застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 3 п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі договору, який має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Договір постачання між постачальником останньої надії і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Ціна на природний газ публікується на веб-сайті постачальника останньої надії.

Розрахунок за поставлений постачальником останньої надії природний газ здійснюється споживачем в установлений договором термін (п. 8 Розділу VI Правил).

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, між ТОВ ГК Нафтогаз України, як постачальником та Військовою частиною НОМЕР_1 , як споживачем 01.11.2021 укладено договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" на умовах публічного договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", розробленого з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.

Факт включення 01.11.2022 відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав, підтверджується наданим позивачем листом оператора ГТС від 08.07.2022 №ТОВВИХ-22-7197 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000E8XIS00R.

Як вбачається із матеріалів справи, як загальний обсяг переданого позивачем відповідачу в період з 01.11.2021 по 27.11.2021 включно природного газу, так і його ціна та загальна вартість договору не ставиться під сумнів відповідачем, підтверджується підписаною сторонами додатковою угодою №147-22 від 17.05.2022 до Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії №147-22 від 17.05.2022 та є відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України такою, що не підлягає доведенню.

Отже, суд першої інстанції правмірно прийшов до висновку, що факт поставки позивачем природного газу відповідачу у спірні періоди підтверджено документально, а останнім не спростовано належними доказами.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем визнається направлення позивачем на адресу відповідача та отримання останнім рахунку на оплату №31599 від 10.12.2021 за листопад 2021 року, а відтак, враховуючи наведені вище нормативні приписи, положення п.п. 4.3., 4.4 договору строк оплати для відповідача природного газу за період листопад 2021 року є таким, що настав 01.01.2022.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши заборгованість за поставлений йому постачальником останньої надії природній газ в листопаді 2021 року (з 01.11.2021 по 27.11.2022) у розмірі 193 178,16 грн.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 193 178,16 грн, яка відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Щодо заявлених позивачем інфляційних нарахувань судова колегія зазначає таке.

Пунктом 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого товариством розрахунку, за неналежне виконання договору відповідачу по заборгованості листопада 2021 року нараховано втрати від інфляції за період з 01.01.2022 по 31.01.2023 в розмірі 53 348,21 грн.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення інфляційних нарахувань за означений період, судом першої тінстанції правомірно встановлено, що вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 інфляційних нарахувань в розмірі 53 348,21 грн інфляційних втрат є правміорно нарахованими та підлягають до задоволення.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Щодо заявлених до стягнення позивачем пені та 3% річних судова колегія зазначає таке.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.5 укладеного сторонами договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Також, зазначена в ст. 625 ЦК України сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем пені та 3% річних, судова колегія вважає правильними розрахунки позивача про нараховані відповідачу по заборгованості листопада 2021 року пеню за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 в сумі 23 392,08 грн та 3% річних за період з 01.01.2022 по 31.01.2023 в розмірі 6 287,55 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України про зменшення пені та 3 % річних судова колегія зазначає таке.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Скаржник, заявляючи апеляційну скаргу, зазначає, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 21 053,77 грн та 3% річних в розмірі 5 658,79 грн рішення суду слід скасувати, позовні вимоги задоволити, посилаючись на те, що в цій частині рішення суду прийняте з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Щодо наведеного судова колегія зазначає, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (правова позиція викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/180).

Норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено пеню та відсотки річних, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та з дотриманням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

За змістом зазначених норм, які суд вважає за можливе застосувати під час розгляду питання щодо можливості зменшення нарахованих відповідачу пені та відсотків річних, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Позивач і відповідач у спірних правовідносинах беруть участь як господарюючі суб`єкти (постачальник та споживач природного газу) та, відповідно, несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.

Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій та відсотків річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України, дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, основну заборгованість за договором в розмірі 193 178,16 грн відповідачем не сплачено у зв`язку з положеннями бюджетного законодавства, що підтверджується зазначеним вище попередженням про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо реєстрації зобов`язань №24 від 25.05.2022, яке надано Мукачівським УДКС України в Закарпатській області на адресу Військової частини НОМЕР_1 , а компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивачем забезпечено додатково (крім пені та відсотків річних) вимогами про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 інфляційних втрат в сумі 53 348,21 грн, які підлягають до задоволення судом.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази понесення позивачем будь-яких матеріальних збитків, пов`язаних з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання.

Окрім того, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 дів, який неодноразово продовжувався Указами Президента України, востаннє з 26.07.2023 строком на 90 діб.

Частиною 5 статті 12 Закону України "Про оборону України" передбачено, що під час дії воєнного стану до участі у прикритті державного кордону України, ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України відповідними органами військового управління Збройних Сил України залучаються визначені у встановленому порядку прикордонні загони та/або загони морської охорони Державної прикордонної служби України.

За встановленими у справі обставинами відповідач Військова частина НОМЕР_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до п. 2 Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.11.2018 за №971 (надалі Положення) є основним органом у загальній структурі Держприкордонслужби, що безпосередньо виконує поставлені перед Держприкордонслужбою завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України та бере участь в охороні суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також здійснює інші повноваження, передбачені законодавством України.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги статус відповідача як військової частини-прикордонного загону, на який в умовах воєнної агресії Російської Федерації проти України під час введення воєнного стану покладаються визначені законом обов`язки з оборони України, захисту суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, що є найважливішими функціями держави відповідно до ст. 17 Конституції України, з урахуванням розумного балансу приватних та публічних інтересів сторін у справі та із застосуванням принципу пропорційності, судом першої інстанції правомірно зменшено розмір нарахованих позивачем 3% річних та пені, позаяк надмірний їх розмір може мати негативний вплив на можливість забезпечення військовоі частини матеріальними та фінансовими ресурсами, що є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони Держави, а в умовах воєнного стану може вкрай негативно вплинути на можливість виконання відповідачем власної суспільно-значущої функції.

З огляду на викладене посилання скаржника на помилковість та безпідставність покликання суду на введення 24.02.2022 воєнного стану в Україні як на підставу для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання господарського зобов`язання, судовою колегією до уваги не приймається.

Також, суд першої інстанції, вирішуючи питання можливості зменшення розміру нарахованих позивачем пені та 3% річних правомірно взяв до уваги те, що видатки відповідача здійснюються відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та Закону про Державний бюджет України. З метою можливості реєстрації відповідачем бюджетного зобов`язання для належного виконання зобов`язання в частині оплати позивачу вартості природного газу, що є необхідним в силу приписів ст. 48 Бюджетного кодексу України, Порядку реєстрації та обліку бюджетних коштів (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309), сторонами 17.05.2022 було укладено договір в письмовій формі, що дало б змогу відповідачу відповідно до бюджетного законодавства зареєструвати в органах Казначейства таке бюджетне зобов`язання та здійснити його сплату. Неможливість виконання відповідачем зобов`язань за договором, за встановленими в даній справі обставинами, зумовлена в тому числі особливостями бюджетного законодавства, реєстрації бюджетних зобов`язань у визначені бюджетні періоди, у спірному випадку пояснюється неможливістю для відповідача в травні 2022 року зареєструвати бюджетне зобов`язання за відсутності бюджетних асигнувань на оплату вартості природного газу, поставленого позивачем в попередньому бюджетному періоді (2021 році).

Отже, дії відповідача, зокрема, укладення паперового примірника договору, подання в травні 2022 року до органів Держказначейства для реєстрації та оплати відповідного зобов`язання, що випливає з факту отримання відповідачем від позивача в листопаді 2021 року природного газу, в сукупності свідчать про наміри належного виконання зобов`язання з оплати вартості природного газу, які однак, враховуючи неможливість реєстрації Держказначейством відповідного бюджетного зобов`язання перед позивачем та помилкового розуміння Військовою частиною НОМЕР_1 норм чинного законодавства щодо дати укладення Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, не призвели до належного виконання відповідачем власних зобов`язань за договором.

Наведене спростовує твердження скаржника, що до матеріалів справи відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження майнового стану останнього.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження завдання йому збитків діями відповідача.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо зменшення розміру пені та 3% річних до 10% від нарахованих позивачем сум, а саме, 2339,31 грн пені та 628,76 грн 3% річних, як справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, наведеним вище критеріям та з урахуванням розумного балансу приватних та публічних інтересів сторін у справі, принципу пропорційності.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273 275, 276, 282, 284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України №119/4.2.1-24649-2023 від 10.07.2023 (Вх. № ЗАГС 01-05/2328/23 від 18.07.2023) залишити без задоволення .

2.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.06.2023 у справі №907/243/23 залишити без змін.

3.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.