ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.09.2023 Справа №905/779/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,

при секретарі судового засідання Лавриш О.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка

до відповідача: Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», м.Дружківка

про визнання недійсним третейського застереження

Представники сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Чапала Ю.О. - адвокат на підставі ордеру;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Позивач, Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», м.Дружківка про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в п.9.2 договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, укладеного 19.02.2021 між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» та Товариством з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат».

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на допущення сторонами договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 19.02.2021 істотної помилки у назві третейського суду, а також на відсутність у третейсьому застереженні вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.06.2023 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка до Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», м.Дружківка про визнання недійсним третейського застереження залишено без руху.

Ухвалою від 30.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/779/23; здійснювати розгляд справи вирішено за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.07.2023 о 12:00год.

18.07.2023 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 13.07.2023 за змістом якого відповідач проти позову заперечує; вважає посилання позивача на невідповідність повного найменування третейського суду, відсутність інших реквізитів, зокрема адреси суду, місця його розташування та іншого, як на істотну помилку, та як наслідок визнання третейської угоди не дійсною, такими що є необґрунтованими. Відповідач вказує, що третейська угода була погоджена сторонами у вигляді третейського застереження на стадії укладення господарського договору, цей договір підписано та скріплено печатками обох підприємств, жодних заперечень з боку позивача щодо включення у договір третейського угоди не надавалось, проект договору поставки було надано саме стороною позивача. Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання спірного пункту договору недійсним, також не наведено незаконності змісту правочину, недотримання форм або невідповідність волі та волевиявлення, а подання розглядуваного позову є затягуванням процесу розгляду справи №14/24К-23 третейським судом про стягнення з ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» 334566,95 грн за порушення умов договору №138/21К від 19.02.2021 для відтермінування виконання зобов`язань позивача перед відповідачем за цим договором. Відповідач наполягає, що в третейському застереженні, викладеному у договорі, вбачається, що сторони зазначили назву конкретного третейського суду, що у свою чергу виключає можливість фіктивності такої угоди, а навпаки вбачається спрямованість на чинність та виконуваність останньої, а відтак, й на дійсність самого третейського застереження; також відповідачем вказано, що посилання позивача щодо відсутності вказівки на місце проведення арбітражу необґрунтовані, оскільки Асоціація «Регіональна правова група» є зареєстрованою, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, регламент третейського суду розміщено за відповідним посиланням на офіційному сайті, який містить, в тому числі й інформацію щодо адреси третейського суду, відповідно до інформації ЄДРЮОФОПГО відносно Асоціації «Регіональна правова група» відсутня інформація про державну реєстрацію припинення юридичної особи, постійно діючий Регіональний третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група» зареєстрований Міністерством юстиції України, про що видане відповідне свідоцтво, а вся інформація (положення, регламент, судді та інше) про третейський суд знаходиться на сайті Асоціації в мережі інтернет, а тому третейське застереження, що міститься в договорі є дійсним та може бути виконане сторонами. Одночасно, відповідач відмічає, що після порушення третейським судом розгляду справи, представником ПрАТ «АКХЗ» подавалася заява, яка серед іншого містила прохання відкласти розгляд справи з метою мирного врегулювання спору шляхом узгодження спільної позиції, однак жодних пропозицій щодо мирного врегулювання спору від позивача на адресу відповідача не надходило.

Ухвалою суду від 25.07.2023 підготовче засідання відкладено на 22.08.2023 о 12:30год.; запропоновано відповідачу направити відзив на позовну заяву з додатками на електронні адреси представника позивача ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 або за допомогою підсистеми «Електронний суд», суду надати докази направлення представнику позивача відзиву на позовну заяву з додатками.

Ухвалою суду від 22.08.2023 задоволено клопотання позивача та продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/779/23 на 30 (тридцять) днів; задоволено клопотання позивача та відкладено підготовче засідання на 12.09.2023 о 13:00 год.; повторно запропоновано позивачу у строк до 05.09.2023 надати суду відповідь на відзив та докази його направлення відповідачу; запропоновано відповідачу у строк до 11.09.2023 надати суду заперечення на відповідь на відзив та докази його направлення позивачу.

Ухвалою суду від 12.09.2023 закрито підготовче провадження у справі №905/779/23; призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 28.09.2023.

У судове засідання 28.09.2023 в режимі відеоконференції з`явився представник позивача, надав пояснення щодо позову, наполягав на задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 28.09.2023 представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань на підставі наступного.

Відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі було направлено на юридичну адресу за допомогою поштового зв`язку. Одночасно, відповідна ухвала була направлена учасникам справи на їх електронні поштові скриньки.

Ухвала суду від 30.06.2023, що була направлена на адресу відповідача, повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Одночасно, ухвали по справі надсилалися засобами поштового зв`язку на адреси представника позивача та відповідача (в матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення), а також були направлені учасникам справи на їх електронні поштові скриньки, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронних листів.

Крім того, судом неодноразово встановлювався зв`язок з представником відповідача за номером телефону, наявним в матеріалах справи та його було повідомлено про відкриття провадження у справі, дати судових засідань, що підтверджується відповідними телефонограмами суду.

Про хід розгляду справи відповідач також міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень» (reyestr.court.gov.ua). Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Отже, сторони були належним чином повідомлені про судові засідання та розгляд справи.

Виходячи з того, що судом зібрано достатньо доказів для прийняття судового рішення, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, встановив.

19.02.2021 між позивачем, Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (покупець) та відповідачем, Товаристом з обмеженою відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат» (постачальник) було укладено договір №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів (договір).

За умовами п.9.1 договору спори і розбіжності, що виникли в зв`язку з даним договором або стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів.

Пунктом 9.2 договору встановлено, що якщо спори і розбіжності, зазначені в п.9.1 цього договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення здійснюється відповідно до матеріального права України наступним чином:

- спори, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань, вирішуються в господарських судах України (відповідно до чинного законодавства України);

- спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань, вирішуються в Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» (відповідно до регламенту зазначеного суду), рішення якого є остаточним і обов`язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в строки, що зазначені в рішенні суду.

Відповідно до п.9.3 закінчення строку дії цього договору не призводить до припинення викладеної в цьому договорі згоди сторін щодо порядку вирішення спорів.

Згідно п.10.5 договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та виправлень.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у визнанні недійсним третейського застереження, що містить у п.9.2. договору від 19.02.2021 №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів.

Проаналізувавши надані сторонами судового процесу докази та пояснення, дослідивши та з`ясувавши всебічно та у повній мірі обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, регламентуються, насамперед, положеннями Господарського та Цивільного кодексів України та іншими актами господарського законодавства, зокрема, Законом України «Про третейські суди», а також умовами договору від 19.02.2021 №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст.217 Цивільного кодексу України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) (окремих частин договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) (окремих частин договорів) недійсними і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (окрема частина договору).

Так, звертаючись до суду, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на допущення сторонами договору в третейському застереженні, яке викладене в п.9.2, істотної помилки у назві третейського суду, а також на відсутність у третейському застереженні вказівки на місце проведення третейського розгляду чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, за яким має здійснюватися третейський розгляд. Тобто, невідповідність третейського застереження положенням статті 12 Закону України "Про третейські суди".

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено право юридичних та/або фізичних осіб, а також адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 2 Закону України «Про третейські суди» третейську угоду визначено як угоду сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Статтею 3 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Аналіз чинного законодавства України про третейський розгляд господарських спорів дозволяє зробити висновок, що це вид недержавної незалежної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону. Здійснення третейськими судами функцій захисту є здійснення ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів у цивільних і господарських правовідносинах.

Разом з тим, відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України та до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, жодним чином не обмежує визначені ст. 55 Конституції України механізми захисту прав суб`єкта, а є одним із додаткових способів реалізації права на захист своїх прав.

Умовами статті 12 Закону України «Про третейські суди» визначені види і форма третейської угоди:

- третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди;

- якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди;

- за будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту;

- третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

- третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

- посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Положення абз. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» визначено, що у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Згідно п. 9.2. договору від 19.02.2021 №138/21К сторони домовились, що спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань, вирішуються в Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група».

Третейське застереження, викладене у пункті 9.2. договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально технічних ресурсів від 19.02.2021, є елементом (частиною) договору, який складено у письмовій формі; підписано сторонами та скріплено печатками юридичних осіб без зауважень.

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №567430 за ідентифікаційним кодом юридичної особи 34340324 зареєстровано Асоціацію «Регіональна правова група». Згідно з інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказана юридична особа не перебуває в стані припинення.

При Асоціації «Регіональна правова група» було створено Постійно діючий Регіональний Третейський суд України, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію постійно діючого третейського суду №14-тс від 30.05.2006.

Згідно вищевказаного Свідоцтва, назва постійно діючого третейського суду - «Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група», засновник Асоціація «Регіональна правова група», місцезнаходження - м.Кривий Ріг, вул.Отто Брозовського, буд. 74А.

Регламент Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» знаходиться у вільному доступі в мережі інтернет на сайті Асоціації «Регіональна правова група»(http://rpgua.com/wp-content/uploads/2019/04/reglament_treteyskiy_sud.pdf).

За змістом частин 1, 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі №906/493/16 зазначено, що суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку. Таким чином, суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи.

Поряд з цим, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі №910/8318/16, шляхом його уточнення (доповнення) такими висновками, зокрема:

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України (в редакції станом на момент укладання договору), якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Слід зазначити, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо.

У постанові Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 у справі №947/32485/20, наголошується, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Також у вищезазначеній постанові зауважується, що тлумачення вказаної норми дозволяє стверджувати, що:

під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 Цивільного кодексу України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення;

під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу);

помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину».

Зміст умов пункту 9.2 договору свідчить про те, що очевидним є намір сторін третейського застереження на вирішення спорів, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США (з урахуванням обмінного курсу НБУ на дату виникнення вимог) по основній сумі зобов`язань по даному договору, Постійно діючим Регіональним Третейським судом України при Асоціації «Регіональна правова група», на підставі наступного.

Незначна неточність в назві третейської суду «Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група» замість «Постійно діючий Регіональний Третейський суд України при Асоціації «Регіональна правова група», не є істотною помилкою.

Оцінюючи в конкретному випадку питання щодо виконуваності третейського застереження, суд вказує на те, що з умов п.9.2 договору можливо встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певного третейського суду чи регламенту, оскільки в договорі наявне посилання на засновника третейського суду (а саме: Асоціація «Регіональна правова група»), що дає можливість встановити всю необхідну інформацію для виконання третейського застереження, а також виключає існування установ зі схожою назвою та іншим регламентом.

Одночасно Закон України "Про третейські суди" не вимагає обов`язкового зазначення у третейській угоді, у тому числі і у вигляді третейського застереження, відомостей про місцезнаходження визначеного сторонами третейського суду, його регламенту.

Тобто, сам факт існування пропущеного словосполучення в назві третейського суду не доводить наявність обставин, які вказують на істотність помилки, що призводить до неправильного сприйняття сторонами фактичних обставин правочину, що вплинуло б на їх волевиявлення. Матеріали справи не містять доказів того, що при укладенні договору, який містить оспорюване третейське застереження, сторони були неповноважними, їх волевиявлення було не вільним та не усвідомленим, не відповідало їх внутрішній волі, угода носить характер удаваної чи мнимої, приховує іншу угоду чи не відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

З огляду на вищезазначене, суд зазначає, що формальна та вірогідно випадкова помилка в назві третейського суду не може свідчити про її істотність, а також вказувати на те, що якби такої помилки не було вчинено, то було б відсутнє волевиявлення сторін на створення третейського застереження в договорі з відповідними правовими наслідками.

Крім того, зі змісту статті 27 Закону України «Про третейські суди» вбачається, що третейський суд, з додержанням вимог цього Закону, самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи. Сторона має право заявити про відсутність у третейського суду компетенції стосовно переданого на його вирішення спору до початку розгляду справи по суті. Сторона має право заявити про перевищення третейським судом меж його компетенції, якщо в процесі третейського розгляду виникне питання, розгляд якого не передбачено третейською угодою або яке не може бути предметом такого розгляду відповідно до регламенту третейського суду чи цього Закону. У випадках, передбачених частинами другою та третьою цієї статті, третейський суд повинен відкласти розгляд справи або зупинити розгляд справи по суті до вирішення ним питання щодо наявності у нього відповідної компетенції. З питань наявності чи відсутності компетенції третейський суд у зазначених випадках виносить мотивовану ухвалу. Якщо третейський суд дійде висновку щодо неможливості розгляду ним конкретного спору внаслідок відсутності у нього компетенції, третейський розгляд припиняється, а витрати, понесені третейським судом, відшкодовуються сторонами в рівних частках. При прийнятті позову третейський суд вирішує питання про наявність і дійсність угоди про передачу спору на розгляд третейського суду. У разі, якщо третейський суд дійде висновку про відсутність або недійсність зазначеної угоди, він повинен відмовити в розгляді справи. Про відмову у розгляді справи виноситься мотивована ухвала, яка надсилається сторонам. При цьому заявнику разом з ухвалою повертаються позовні матеріали.

Відповідач у відзиві зазначив, що на теперішній час триває процес розгляду справи Постійно діючим Регіональним Третейським судом України при Асоціації «Регіональна правова група» №14/24К-23 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», м.Дружківка грошових коштів в розмірі 334566,95грн у зв`язку з порушенням умов договору №138/21К на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 19.02.2021, на підтвердження чого відповідач надав копію листа Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка до Постійно діючого Регіонального Третейського суд України при Асоціації «Регіональна правова група», за змістом якого позивач просить відкласти розгляд справи з метою мирного врегулювання спору шляхом узгодження спільної позиції.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при укладанні договору №138/21К від 19.02.2021 сторони дотримались умов, викладених у ст. 12 Закону України «Про третейські суди», а саме: третейське застереження викладено письмово; сторони домовились та визначили суд до якого передається спір, зауважень до викладених умов договору не надавали; п. 9.2. є частиною цього договору, у якому сторони вказали свої найменування та місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Звертаючись з позовом про визнання недійсними правочинів, позивач повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення, без доведення цих обставин суд не має підстав для задоволення позову.

Позивачем не доведено, що оспорюване ним третейське застереження не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди», тому у суду відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним третейського застереження.

Згідно вимог ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст.86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка до відповідача, Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», м.Дружківка про визнання недійсним третейського застереження вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка до відповідача, Товариства з обмежено відповідальністю «Завод Гидропневмоапарат», м.Дружківка про визнання недійсним третейського застереження - відмовити.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 28.09.2023 оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складено та підписано 03.10.2023.

Суддя Г.Є. Курило