РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2023Справа № 910/12348/23

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/12348/23

за позовом Політичної партії «Європейська солідарність»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ»

про визнання недійсним одностороннього правочину

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

03 серпня 2023 року до Господарського суду міста Києва від Політичної партії «Європейська солідарність» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 03.08.2023 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» (відповідач) про визнання недійсним правочину у вигляді односторонньої відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» від договору оренди нежитлових приміщень № к-206/1 від 15 жовтня 2019 року, укладеного між Політичною партією «Європейська солідарність» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що повідомлення № 108 від 26 червня 2023 року про односторонню відмову від договору оренди нежитлових приміщень № к-206/1 від 15.10.2019 року, звільнення орендованих приміщень та повернення їх за актом приймання-передачі (повернення) приміщень суперечить вимогам розумності та справедливості (оскільки істотно порушує баланс інтересів сторін договору), що є підставою для визнання його недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12348/23, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 192 ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 року у справі № 910/12348/23 вручено уповноваженому представнику відповідача - 11.08.2023 року.

Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 28.08.2023 року (включно).

31 серпня 2023 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 31 серпня 2023 року.

Відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд не приймає до уваги відзив на позовну заяву, як такий, що поданий до суду з порушення строку встановленого в ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України. Тоді як, клопотання про продовження пропущеного строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

При цьому, твердження відповідача щодо неотримання ним ухвали про відкриття провадження у справі спростовуються наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 192.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (частина 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ", як орендодавцем, та Політичною партією "Європейська солідарність", як орендарем, укладено договір оренди нежитлових приміщень № к-206 (надалі - договір), за яким орендодавець передає орендарю в строкове платне користування (в оренду) нежитлові приміщення, визначені в пункті 1.2 договору, а орендар зобов`язується прийняти їх та сплачувати орендодавцю орендну плату (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 1.2. договору нерухомим майном, що передається в оренду за даним договором, є нежилі приміщення загальною площею 40,0 кв.м, що розташовані на першому поверсі будівлі адміністративного корпусу (літ. «А») за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16 (приміщення).

Відповідно до пункту 2.1. договору орендодавець передає орендарю приміщення у користування на підставі акту приймання-передачі нежитлових приміщень, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.

За актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.11.2019 року орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежилі приміщення загальною площею 40,0 кв.м, розташовані на першому поверсі будівлі адміністративного корпусу (літ. «А»), яка знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16.

Згідно з пунктом 4.2. договору строк оренди приміщень за даним договором починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та закінчується 31 грудня 2019 року.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що по закінченню календарного року, цей договір автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про його припинення не пізніше ніж за 1 (один) календарний місяць до закінчення відповідного календарного року.

Згідно з пунктом 6.1. договору орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями за даним договором, встановлюється сторонами за взаємною домовленістю у наступному розмірі 400,00 грн з ПДВ за 1 (один) квадратний метр приміщення на місяць.

Відповідно до пункту 6.2. договору загальна сума місячної орендної плати, що підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями, визначається шляхом множення щомісячного орендного платежу, вказаного в пункті 6.1. цього договору, на площу приміщення, вказану в пункту 1.2 цього договору, та становить 16 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

В пункті 6.3. договору визначено, що орендар сплачує орендну плату виключно коштами, отриманими з державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 6331020 "Фінансування статутної діяльності політичних партій".

За умовами пункту 6.5. договору орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця, вказаний у даному договорі (якщо реквізити іншого рахунку не будуть повідомлені орендодавцем у письмовій формі), за кожний поточний місяць не пізніше 10 (десятого) числа кожного поточного місяця, протягом якого орендарем використовуються приміщення на підставі даного договору.

Пунктом 7.3.3. договору передбачено право орендодавця відмовитись від договору або вимагати дострокового розірвання договору у випадках, передбачених договором та чинним законодавством України.

Натомість, у пункті 7.4.3. договору визначено обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У розділі 9 договору сторони визначили порядок зміни та припинення договору.

Відповідно до пункту 9.1. договору всі зміни до договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення сторонами додаткових угод у письмовій формі. Зміни до договору набирають чинності з моменту їх підписання та скріплення печатками сторін, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді (п. 9.2. договору).

Орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вимагати повернення приміщень у разі порушення орендарем строку сплати орендної плати та/або комунальних платежів, встановлених договором, більше ніж на 30 (тридцять календарних днів (незалежно від часткової сплати). У цьому випадку орендодавець надсилає на адресу орендаря письмове повідомлення про дострокове припинення цього договору у зв`язку з порушенням орендарем строків оплати орендних та інших платежів, передбачених договором (п. 9.4. договору).

Пунктом 9.9. договору визначено, що про дострокове розірвання дії договору сторона письмово повідомляє іншу сторону шляхом вручення повноважному представнику іншої сторони відповідного повідомлення особисто в руки під розпис або шляхом надсилання такого повідомлення листом з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження сторони, визначеної договором. Датою повідомлення про дострокове розірвання дії договору вважається дата вручення відповідного повідомлення під розпис представнику відповідної сторони. У випадку, коли повідомлення про дострокове розірвання договору надсилалося рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням про вручення, датою повідомлення про дострокове розірвання дії договору вважається дата його отримання одержувачем (однією із сторін).

У разі дострокового розірвання договору орендар зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати припинення договору звільнити приміщення та повернути їх орендодавцеві (п. 9.12. договору).

У 2020 році сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору, а саме: № 01 від 01.04.2020 року, № 02 від 30.04.2020 року, № 03 від 27.05.2020 року, № 04 від 22.06.2020 року, № 05 від 23.07.2020 року та № 06 від 31.12.2020 року, якими сторони вносили зміни до пунктів 6.1., 6.2. договору в частині розміру орендної плати. Відповідно до додаткової угоди № 06 від 31.12.2020 року розмір місячної орендної плати за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року становив 8000,00 грн.

У всіх додаткових угодах зазначено, що по закінченню вказаних в угодах періодів продовжують діяти положення договору, які діяли станом на 15.10.2019 року.

29.06.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» надіслало засобами поштового зв`язку на адресу Політичної партії «Європейська солідарність» лист № 108 від 26.06.2023 року про розірвання договору оренди в односторонньому порядку. Зі змісту листа № 108 від 26.06.2023 року вбачається, що ТОВ «Підприємство «Київ» на підставі пункту 9.4. договору заявило про односторонню відмову від договору оренди з 03 липня 2023 року у зв`язку з порушенням ПП «Європейська солідарність» строків сплати орендних та інших платежів. У вказаному листі відповідач також вимагав від позивача звільнити орендовані приміщення у строк до 06 липня 2023 року включно та повернути їх за актом приймання-передачі (повернення) приміщень.

Не погоджуючись з одностороннім правочином про розірвання договору, оформленого листом № 108 від 26 червня 2023 року, Політична партія «Європейська солідарність» звернулась до суду з розглядуваним позовом про визнання недійсним правочину.

Позивач стверджує, що зі своєї сторони позивач підписав та передав відповідачу на підпис додаткову угоду № 07 від 24 лютого 2022 року про встановлення щомісячної орендної плати на період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року за договором у розмірі 100,00 грн. з ПДВ. На підтвердження вказаної домовленості позивач сплатив на рахунок відповідача 600,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 183 від 16 червня 2023 року. Відтак, на переконання позивача, обов`язок зі сплати орендних платежів ним виконаний, тому у відповідача були відсутні підстави для розірвання договору в односторонньому порядку. Крім того, позивач вказує, що встановлений відповідачем строк на звільнення нежитлових приміщень 3 (три) дні є нераціональним, нерозумним та таким, що не відповідає умовам договору оренди.

Позивач просить визнати недійсною односторонню відмову від договору на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки лист № 108 від 26.06.2023 року є таким, що суперечить вимогам розумності та справедливості, порушує норми пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нежитлових приміщень № к-206/1, предметом якого є передача відповідачем позивачеві у строкове платне користування нежитлових приміщень загальною площею 40,0 кв.м, що розташовані за адресою: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 16.

Укладений між позивачем та відповідачем договір № к-206/1 від 15.10.2019 року є договором оренди та є підставою виникнення для позивача та відповідача взаємних прав та обов`язків.

Приписами частин 1-3 статті 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із частинами 1, 2 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Спір у справі виник внаслідок того, що на думку позивача, відповідач неправомірно розірвав договір оренди в односторонньому порядку шляхом направлення листа № 108 від 26.06.2023 року про дострокове розірвання договору, оскільки, як стверджує позивач, він виконав свій обов`язок зі сплати чергового орендного платежу.

Оцінюючи доводи позивача щодо проведення оплати орендного платежу, перевіряючи наявність підстав для одностороннього розірвання договору з підстав несплати орендних платежів суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6.1. договору орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем за користування приміщеннями за даним договором, встановлюється сторонами за взаємною домовленістю у наступному розмірі 400,00 грн. за 1 квадратний метр (з урахуванням ПДВ).

Загальна сума щомісячної орендної плати, яка підлягає сплаті орендарем становить 16 000,00 грн. (з урахуванням ПДВ) (п. 6.1., 6.2. договору).

Відповідно до пункту 6.5. договору орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця, за кожний поточний місяць не пізніше 10 (десятого) числа кожного поточного місяця.

Під час дії договору між позивачем та відповідачем укладались додаткові угоди, якими сторони уточнювали розмір орендних платежів на певний період часу.

Так, додатковою угодою № 01 від 01 квітня 2020 року позивач та відповідач погодили, що загальна сума щомісячної орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у період з 01 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року (включно) складає 8000,00 грн.

Додатковою угодою № 02 від 30 квітня 2020 року позивач та відповідач погодили, що загальна сума щомісячної орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року (включно) складає 8000,00 грн.

Додатковою угодою № 03 від 27 травня 2020 року позивач та відповідач погодили, що загальна сума щомісячної орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року (включно) складає 8000,00 грн.

Додатковою угодою № 04 від 22 червня 2020 року позивач та відповідач погодили, що загальна сума щомісячної орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у період з 01 липня 2020 року по 31 липня 2020 року (включно) складає 8000,00 грн.

Додатковою угодою № 05 від 23 липня 2020 року позивач та відповідач погодили, що загальна сума щомісячної орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2020 року (включно) складає 8000,00 грн.

Додатковою угодою № 06 від 31 грудня 2020 року позивач та відповідач погодили, що загальна сума щомісячної орендної плати за користування нежитловими приміщеннями у період з 01 січня 2021 року по 31 січня 2021 року (включно) складає 8000,00 грн.

Наведені вище додаткові угоди підписані представниками орендаря та орендодавця, та скріплені печатками сторін.

За змістом додаткових угод по закінченню вказаних у додаткових угодах періодів продовжують діяти положення договору оренди, які діяли станом на 15 жовтня 2019 року. Тобто, позивач на користь позивача, в редакції положень договору станом на 15 жовтня 209 року, має щомісячно перераховувати на користь відповідача в якості орендного платежу 16 000,00 грн.

При цьому позивач стверджує, що 24.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» та Політичною партією «Європейська солідарність» укладено додаткову угоду № 07, в якій сторони узгодили, що у період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року (включно) розмір орендної плати становить 100,00 грн. з ПДВ.

Додаткова угода до договору є двостороннім правочином, який породжує виникнення прав та обов`язків сторін.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статей 641, 643 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Як вже зазначалося судом вище, всі зміни до договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення сторонами додаткових угод до договору у письмовій формі. Зміни до договору набирають чинності з моменту їх підписання та скріплення печатками сторін, якщо інше не передбачено у додатковій угоді (п. 9.1., 9.2. договору).

У позовній заяві позивач вказує, що підписав зі своєї сторони та передав відповідачу на підпис додаткову угоду № 07 від 24 лютого 2022 року про встановлення щомісячної орендної плати на період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 100,00 грн. з ПДВ.

Дослідивши долучений до матеріалів позовної заяви примірник додаткової угоди № 07 від 24 лютого 2022 року, судом встановлено, що додаткова угода № 07 від 24.02.2022 року підписана з боку позивача в односторонньому порядку. Матеріали справи не містять доказів надсилання додаткової угоди № 07 від 24 лютого 2022 року на адресу відповідача, що свідчило б про пропозицію (оферту) позивача внести зміни до договору оренди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що додаткова угода № 07 від 24.02.2022 року є неукладеною. Викладені у додатковій угоді № 07 від 24.02.2022 року умови не погоджені сторонами, і починаючи з 01 лютого 2021 року у позивача наявний обов`язок сплачувати за кожний поточний місяць не пізніше 10 (десятого) числа орендну плату у розмірі 16 000,00 грн.

Пунктом 9.4. договору передбачено право орендодавця в односторонньому порядку відмовитись від договору оренди у разі порушення орендарем строку сплати орендної плати та/або комунальних платежів, встановлених договором, більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів (незалежно від часткової оплати). В цьому випадку орендодавець надсилає на адресу орендаря письмове повідомлення про дострокове припинення договору у зв`язку з порушенням орендарем строків оплати орендних платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати орендної плати за договором позивач надав платіжну інструкцію № 183 від 16.06.2023 року на суму 600,00 грн., призначення платежу: за оренду з 03.08.2022 згідно з договором №206/1 від 15.10.2019 року.

Враховуючи, що з 01 лютого 2021 року позивач не пізніше 10 (десятого) числа має сплачувати на користь відповідача орендну плату у розмірі 16 000,00 грн., а матеріали справи містять докази сплати лише 600,00 грн. за серпень 2023 року, суд дійшов висновку, що позивач порушив строк оплати орендної плати більше ніж на 30 (тридцять) календарних днів.

За наведених обставин, відповідач правомірно, у відповідності до пункту 9.4. договору, розірвав договір оренди в односторонньому порядку шляхом направлення листа № 108 від 26.06.2023 року.

Виходячи з умов пункту 9.9. договору, договір оренди є розірваним в односторонньому порядку з 03.07.2023 року.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо строку звільнення нежитлових приміщень суд зазначає, що предметом даного спору є вимоги про визнання недійсною односторонньої відмови від договору. Відтак, враховуючи предмет спору та межі розгляду позовних вимог, суд не може надавати оцінку доводам, що не стосуються предмету спору. У даному спорі підлягає дослідженню судом лише правомірність/неправомірність розірвання договору оренди в односторонньому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про відмову від договору, оформленого листом № 108 від 26.06.2023 року, тому правових підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 10.10.2023 року.

Суддя О.В. Котков