РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.10.2023Справа № 910/6911/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд 25)

до Акціонерного товариства "Банк Січ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 6)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" (61001, м. Харків, вул. Танкопія, 31/3)

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17)

про зобов`язання вчинити дії

За участю представників сторін:

від позивача: Буркова О.М.

від відповідача: Козацька О.К.

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: Линник Я.В.

У судовому засіданні 04.10.2023 в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Січ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Стрюкової Ірини Олександрівни про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк Січ" Стрюкову Ірину Олександрівну включити грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у розмірі 7 000 000,00 грн до реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства "Банк Січ".

Позовні вимоги мотивовані виданням 25.02.2021 Акціонерним товариством "Банк Січ" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" безумовної і безвідкличної гарантії виконання зобов`язань від 25.02.2021 № 204228-Г-0354 на суму 7 000 000,00 грн, для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "ЕК "ЕНОЛЛ" за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 06.05.2019, укладеного між Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ", у зв`язку із невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" зобов`язань за договором про врегулювання небалансів щодо оплати виставлених йому рахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2023 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6911/23, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07.06.2023. Даною ухвалою судом вирішено в порядку ст. 50 ГПК України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" та зобов`язано позивача направити на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "ЕНОЛЛ" копію позовної заяви з додатками докази чого надати суду.

10.05.2023 позивачем через загальний відділ діловодства суду подана заява про виконання вимог ухвали суду від 08.05.2023 та надання доказів про направлення на адресу залученої третьої особи копії позовної заяви з додатками.

18.05.2023 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої проти вимог заперечував, зазначивши про необґрунтованість позовних вимог позивача та про відсутність правових підстав для включення вимог останнього до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Цією ж датою загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. В обґрунтування вказаного клопотання відповідачем зазначено, що приписами п. 12.ч. 5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що виконавча дирекція Фонду визначає порядок складання та затверджує реєстр акцептованих кредиторів вимог кредиторів.

05.06.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстрована відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

07.06.2023 відповідачем через загальний відділ суду подане заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими, в тому числі, з тих підстав, що вимога № 01/42944 від 29.09.2022 була підписана в.о. директора з ринкових операцій Волковим О.М., а відтак позивачем в порушення ст. 563 ЦК України не надано належних доказів на підтвердження повноважень представника позивача підписувати вказану вимогу.

У підготовчому засіданні 07.06.2023 судом розглянуто клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, заслухано думку учасників процесу, за результатами якого було проголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача, та залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, відкладення підготовчого засідання на 28.06.2023.

13.06.2023 позивачем через загальний відділ діловодства суду подана заява про виконання вимог ухвали суду від 07.06.2023 та надання доказів про направлення на адресу залученої третьої особи-2 копії позовної заяви з додатками.

У підготовчому засіданні 28.06.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.07.2023.

13.07.2023 загальним відділом діловодства суду зареєстровані пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК «ЕНОЛЛ», відповідно до якої третя особа-1 вважає позовні вимоги не обґрунтованими та заперечує проти їх задоволення.

20.07.2023 третя особа-2 через загальний відділ діловодства суду подала письмові пояснення на позовну заяву відповідно до яких проти вимога заперечувала.

26.07.2023 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано додаткові письмові пояснення.

У підготовчому засіданні 26.07.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про продовження підготовчого засідання на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 06.09.2023.

05.09.2023 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано додаткові пояснення з урахуванням пояснень третьої особи-1 та додаткових пояснень відповідача.

У підготовчому засіданні 06.09.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача та відкладення підготовчого засідання на 13.09.2023.

11.09.2023 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано заперечення на письмові пояснення позивача від 05.09.2023.

У підготовчому засіданні 13.09.2023 судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовче провадження та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні 04.10.2023.

02.10.2023 на електронну пошту суду від третьої особи-1 надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 0.10.2023 судом долучено до матеріалів справи письмові пояснення третьої особи, заслухано позовні вимоги представника позивача, яка підтримала позов та просила суд задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи-2 заперечили проти позовних вимог, надали пояснення по суті справи, відповіли на питання суду та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.02.2021 Акціонерним товариством «Банк Січ» (гарант) було видано на користь позивача (бенефіціар) безумовну і безвідкличну гарантію виконання зобов`язань від 25.02.2021 № 204228-Г-0354 на суму 7 000 000,00 грн.

Видана гарантія № 204228-Г-0354 забезпечувала виконання зобов`язань третьої особи-1 за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 06.05.2019, що був укладений між позивачем та третьою особою-1 (Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕК «ЕНОЛЛ»).

Відповідно до п. 7, пп. 10.1 п. 1 Гарантії від 25.02.2021 № 204228-Г-0354 відповідач, у разі порушення зобов`язань третьою особою-1 за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 06.05.2019, протягом 2 банківських днів після дня отримання вимоги позивач сплачує позивачу кошти в межах суми Гарантії, відповідно до умов Гарантії та за першою Вимогою без подання ним будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

За доводами позивача, у зв`язку із порушенням третьою особою-1 зобов`язань за договором про врегулювання небалансів, в частині повної оплати виставлених рахунків, позивач звернувся до відповідача із вимогою від 29.09.2022 № 01/42944, в якій просив відповідача сплатити частину заборгованості третьої особи-1 за банківською гарантією від 25.02.2021 № 204228-Г-0354 у сумі 7 000 000,00 грн. Вказана вимога була направлена засобами поштового зв`язку 03.10.2022, та була отримана відповідачем 07.10.2022. А відтак, за твердженнями позивача, у відповідача у день отримання вказаної вимоги, тобто 07.10.2022, виникло зобов`язання перед позивачем на суму 7 000 000,00 грн, яке не було виконано останнім.

Оскільки, на веб-сайті Національного банку України було опубліковано відомості про прийняття рішення від 06.10.2022 №495-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Банк Січ» (відповідача) з 10.10.2022, позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «БАНК СІЧ» Стрюкової Ірини Олександрівни із заявою про визнання вимог кредитора від 27.10.2022 №01/47560.

У відповідь на заяву, листом від 05.04.2023 №784/03-2/3-А AT «БАНК СІЧ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «БАНК СІЧ» Стрюкової Ірини було повідомлено позивача, що вимоги про які він зазначив у заяві про визнання кредиторських вимог від 27.10.2022 №01/847560 не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «БАНК СІЧ», оскільки станом на дату запровадження процедури ліквідації AT «БАНК СІЧ», відповідно до балансових даних, кредиторська заборгованість AT «БАНК СІЧ» перед НЕК «Укренерго» не обліковувалась.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відмова включити його вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів є безпідставною та такою, що суперечить законодавству, оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем по сплаті коштів за вимогою від 29.09.2022 №01/42944 виникло до моменту початку процедури ліквідації AT «БАНК СІЧ», а отже воно підлягає включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів AT «БАНК СІЧ».

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, посилаючись на правомірність відмови про включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Третя особа-1 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕК «ЕНОЛЛ» у своїх поясненнях заперечувало проти заявлених позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та припинення банківської гарантії позивачем на підставі листа від 10.08.2022, направленого на адресу третьої особи-1.

Третя особа-2 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у своїх поясненнях заперечив проти задоволення позовних вимог позивача із посиланням на їх безпідставність та невідповідність положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Внаслідок видачі Банківської гарантії згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з приписами ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше (ст. 561 Цивільного кодексу України).

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.

Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Статтею 564 Цивільного кодексу України унормовано, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 ст. 565 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що не заперечується сторонами у справі, що 07.10.2022 на адресу AT «Банк Січ» надійшла вимога позивача від 29.09.2022 про покриття заборгованості принципала за рахунок банківської гарантії від 25.02.2021 № 204228-Г-0354.

Відповідно до п.10.1. Банківської гарантії № 204228-Г-0354 від 25.02.2021 платіж за гарантією здійснюється гарантом протягом двох банківських днів після отримання вимоги, надання якої відповідає умовам цієї Гарантії, шляхом переказу коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, зазначений бенефіціаром у вимозі.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639 (далі - Положення), відповідно до п. 9 ч. 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Вимогою є лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту (пункт 7 частини 3 розділу І Положення).

Отже, обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Разом із тим, обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Так, судом встановлено, що у до п. 8 Банківської гарантії № 204228-Г0354 від 25.02.2021, вимога - лист, який в межах строку дії Гарантії подається бенефіціаром гаранту у випадку порушення зобов`язань принципала, з вимогою сплатити кошти за гарантією та який: повинен бути складений бенефіціаром:

- в паперовому вигляді, скріплений підписом керівника бенефіціара, відомості про якого зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або підписом (-ами) особи (-іб), уповноваженої (-их) на підписання Вимог щодо якої (-их) у гаранта наявні нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують повноваження зазначеної (-их) особи (-іб) підписувати вимогу, і засвідчений (- і) нотаріально зразок (и) її (їх) підпису (-ів) та/або

- в електронному вигляді, що засвідчений кваліфікованим електронним підписом керівника бенефіціара відомості про якого зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або кваліфікованим електронним підписом (-ами) особи (-іб), уповноваженої (-их) на підписання вимог щодо якої (-их) у гаранта наявні нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують повноваження зазначеної (-их) особи (-іб) підписувати Вимогу.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 року в справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 року в справі № 904/9536/17, від 02.03.2018 року в справі № 910/8297/17 та від 14.11.2019 року в справі № 910/20326/17.

Згідно з п. 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

Суд зазначає, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 910/20306/17.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 року в справі № 910/16898/19.

Так, судом встановлено, що вимога позивача № 01/42944 від 29.09.2022 була підписана в.о. директора з ринкових операцій Волковим О.М., в той час, як керівником позивача, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Кудрицький Володимир Дмитрович.

Суд зауважує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що до вищезазначеного вимоги (яка була направлена відповідачу) було додано нотаріально засвідчені копії документів, на підтвердження повноважень представника позивача (Волков О.М.) на підписання вимоги, що на переконання суду свідчить про порушення позивачем приписів ст. 563 Цивільного кодексу України та умова самої Гарантії.

Крім того, суд відзначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження фактів порушення зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 06.05.2019 № 0151-01024, укладеного між позивачем або третьою особою-1, та існування заборгованості перед позивачем. Так, позивачем долучено до матеріалів позовної заяви лише рахунки-фактури згідно договору від 06.05.2019 № 0151-01024, які виставлялися позивачем третій особі-1 протягом вересня 2022 року.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які прямо чи опосередковано свідчили б про порушення третьою особою-1 умов договору, а також документів, які свідчили б про те, що строк виконання третьої особи-1 його зобов`язань за Договором виник до запровадження в Банку тимчасової адміністрації, а також до направлення відповідачу вимоги про виплату суми Банківської гарантії. Таких доказів позивачем не було долучено ані до адресованої ним гаранту вимоги від 29.09.2022 № 0151-01024, ані до заяви від 27.10.2022 № № 01/47560 про визнання кредиторських вимог, ані до позову.

Також судом взято до уваги, ту обставину, що позивачем поза межами строку встановленого для подання кредиторських вимог, а саме до 09.09.2022, було скеровано на адресу відповідача Вимогу від 29.09.2022 № 01/42944 «Про покриття заборгованості принципала за рахунок банківської гарантії», а 27.10.2022 направлено заяву «про виконання вимог кредитора» № 01/47560, у якій позивач просив визнати його кредитором за заборгованістю, що виникла на підставі незадоволеної вимоги від 29.09.2022 № 01/42944.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обмеження можливості отримання інформації про звернення до відповідача з кредиторськими вимогами у встановлений чинним законодавством спосіб, попри обізнаність про факт та дату публікації відомостей про відкликання банківської ліцензії відповідача, що підтверджується електронним листом, скерованим 10.08.2022 з поштової електронної скриньки позивача, та який містись посилання на рішення Правління Національного банку України від 09.08.2022 № 405-рш//БТ Про віднесення АТ «Банк Січ» до категорії неплатоспроможних та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2022 № 579 Про затвердження тимчасової адміністрації у АТ «Банк Січ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 09.08.2022 № 405-рш/БТ "Про віднесення АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК СІЧ" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.08.2022 року № 579, яким розпочато процедуру виведення Банку з ринку та призначено уповноваженою особою Фонду і делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Банку Степанець Вікторії Сергіївні.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.08.2022 № 654 строк тимчасової адміністрації неплатоспроможного Банку, а також строк повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Банку Степанець Вікторії Сергіївни продовжено по 09.10.2022 (включно).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 06.10.2022 № 495-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "БАНК СІЧ" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 07.10.2022 року прийнято рішення № 803 "Про початок процедури ліквідації АТ "БАНК СІЧ" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно із наведеними рішеннями відкликано банківську ліцензію Банку, розпочато процедуру його ліквідації з 10.10.2022 року по 09.10.2025 року включно та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора Банку, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписанням всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному вказаним законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та звернення з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), зазначеними у ч. 5 та ч. 10 ст. 52 вказаного Закону, провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Стрюковій Ірині Олександрівні строком на 3 роки з 10.10.2022 року по 09.10.2025 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.10.2022 року № 810 "Щодо формування реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "БАНК СІЧ" в умовах воєнного стану в Україні" погоджено формування реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках контрагентів станом на дату запровадження процедури ліквідації Банку. Уповноважену особу Фонду на ліквідацію Банку зобов`язано у термін до 18.11.2022 року здійснити дії щодо формування реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку на підставі балансових даних в розмірі залишків на рахунках контрагентів на дату запровадження процедури ліквідації Банку та надати його на затвердження виконавчої дирекції Фонду.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, не має на меті отримання прибутку і не відповідає за зобов`язаннями банків. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

У ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

З дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) Фонд забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів. Порядок задоволення кредиторів неплатоспроможного банку врегульовано положеннями статей 45, 46, 48, 49, 52 спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Положеннями ст. 45, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

За мовами ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, зазначеній у ст. 52 цього Закону.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи прийняте виконавчою дирекцією Фонду рішення про ліквідацію Акціонерного товариства "БАНК СІЧ", спірні правовідносини сторін не регулюються Цивільним кодексом України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у тому числі на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що на позивача поширюються обмеження щодо задоволення майнових вимог, впроваджені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому його вимоги не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку в окремому позовному провадженні.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

У зазначеному аспекті слід зазначити, що позивач під час розгляду справи не надав суду належних, допустимих та більш вірогідних доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам позивача, надано можливість обґрунтувати свої правові позиції щодо позову та надати додаткові докази щодо заявлених позовних вимог.

Отже, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем так і не було належними та допустимими доказами доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, чи на спростування наведених вище висновків, суд з огляду на наявні у матеріалах справи докази та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.10.2023

Суддя Л. Г. Пукшин