РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.09.2023Справа № 910/467/22 (910/5149/23)

За позовом розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" арбітражного керуючого Сибаля Андрія Михайловича ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 2, каб. 33; ідентифікаційний код 32650231)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1, кім. 255)

про визнання недійсним договору

В межах справи № 910/467/22

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (ідентифікаційний код 32650231)

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/467/22 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.07.2022.

03.04.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" арбітражного керуючого Сибаля Андрія Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" про визнання недійсним договору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.2023 в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом здійснення оплати судового збору у розмірі 5 368,00 грн. та надання відповідного підтвердження суду.

04.05.2023 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.05.2023 позовну заяву розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" арбітражного керуючого Сибаля Андрія Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" про визнання недійсним договору прийнято до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Правом на подання відзиву відповідач у визначений судом, п`ятнадцятиденний з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду відзиву на позов з доданням доказів, строк не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Під час виконання повноважень розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" арбітражному керуючому Сибалю А.М. стало відомо, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (заставодавець, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" (заставодержатель, відповідач 2) було укладено договір застави № 3/Г-19/К-2 від 14.08.2020, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. за реєстровим № 522.

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 09.05.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. супровідним листом від 06.06.2023 № 10/01-16 надано копію договору застави № 3/Г-19/К-2 від 14.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А., реєстр. № 522, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс".

Згідно п. 1.1. даного договору сторони погодили, що в порядку та на умовах передбачених цим договором заставодавець (відповідач 1) передає, а заставодержатель (відповідач 2) приймає в заставу основні засоби в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 19/К-2007, укладеного 14 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК", та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА МЕРЕЖА "ФАВОРИТ" (далі - "позичальник"), , зі всіма змінами та доповненнями до нього, що можуть бути внесені протягом строку його дії, щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом, сплати процентів у розмірі, строки, в порядку та на умовах, передбачених Кредитним договором, сплати неустойки (штрафу, пені) у розмірі та у випадках, передбачених умовами кредитного договору.

Заставодержатель діє (право вимоги належить заставодержателю) на підставі:

- Договору № 633 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що укладений 30 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" та ТОВ "Фінансова компанія ІНТЕГРІТІ", відповідно до якого права вимоги за кредитними договорами перейшло ТОВ "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс";

- Договору № 01-2018 про відступлення (купівлі-продажу, факторингу) прав вимоги, що укладений 27.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНТЕГРІТІ", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс", , відповідно до якого права вимоги за Кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс".

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що заставодавець є майновим поручителем перед заставодержателем за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА МЕРЕЖА "ФАВОРИТ", що виникли з Кредитного договору.

Розділом 2 договору застави сторони визначили зобов`язання, забезпечене заставою.

Зокрема, згідно п. 2.1. - 2.2. основне зобов`язання - зобов`язання заставодавця та позичальника перед заставодержателем, що випливають з Кредитного договору, в тому числі: всі та/або кожне з платіжних (грошових) та/або неплатіжних зобов`язань позичальника перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МОНОПОЛІУМ ФІНАНС», , згідно з умовами Кредитного договору та/або пов`язаних з його виконанням. До боргових зобов`язань, зокрема, належать зобов`язання вищезазначеного позичальника щодо повернення кредиту, та/або сплати процентів, та/або сплати комісій, та/або сплата комісійних винагород, та/або сплати пені, та/або сплати штрафів, та/або у зв`язку з невиконанням та/або неналежним виконанням вищезазначеними позичальниками положень Кредитного договору, в порядку, розмірі та на умовах, встановлених у кредитному договорі. Загальна сума зобов`язань на дату укладання даного договору становить 314 507 674,74 грн. у строк по 03 грудня 2020 року включно на умовах, зазначених у кредитному договорі.

Заставою також забезпечуються, крім зобов`язань, зазначених в п. 2.1. цього договору, вимоги заставодержателя щодо відшкодування в повному розмірі понесених ним:

- витрат, пов`язаних із зверненням стягнення заставодержателем на заставлене майно та/або на інше майно заставодавця у випадках, передбачених цим договором (включаючи, але не обмежуючись: витрати на сплату державного мита, оплату послуг залучених спеціалістів, консультацій, охорони та продажу предмету застави в будь-який спосіб, оформлення передбачених законодавством документів, пов`язаних з вказаними діями);

- втрат, пов`язаних з утриманням, охороною, збереженням та продажем заставленого майна в будь-який спосіб;

- витрат на страхування заставленого майна;

- збитків, завданих порушенням заставодавцем умов цього договору.

Відповідно до п. 3.1 предметом застави згідно цього договору є рухоме майно, а саме автомобіль марки RENAULT LODGY, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , 2017 року випуску, колір - білий.

Згідно п. 3.2 договору предмет застави належить заставодавцю на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 0741 04 січня 2019 року.

Пунктом 3.3. договору сторони погодили, що за згодою сторін вартість предмету застави становить - 247 050,00 грн., що становить 60% від балансової вартості.

За переконанням позивача, вказаний договір застави є фраудаторним правочином, оскільки даний правочин вчинений боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, за яким боржник взяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог та який завдав збитків кредиторам.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, а тому для з`ясування наявності чи відсутності таких обставин, суд повинен дослідити оспорюваний договір та надати йому правову оцінку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2020 між відповідачем 1 та відповідачем 2 був укладений договір застави № 3/Г-19/К-2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. за реєстровим № 522.

Провадження у справі про банкрутство відповідача 1 було відкрито ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.07.2022 у справі № 910/467/22.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів. Подібний за змістом висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14, від 28.09.2021 у справі № 21/896/2011 (№ 913/45/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Зі змісту оспорюваного правочину вбачається, що внаслідок його укладення протягом трьох років (14.08.2020), що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство (18.07.2022), боржник - відповідач 1 узяв на себе не власні заставні зобов`язання перед відповідачем 2, а зобов`язання третьої особи - ТОВ «Торгова Мережа «Фаворит» в розмірі 314 507 674,74 грн.

При цьому, згідно п. 3.3 договору застави сторони погодили, що вартість предмету застави становить 247 050,00 грн.

В свою чергу, ухвалою попереднього засідання Господарського суду м. Києва від 16.01.2023 у справі № 910/467/22 визнано вимоги кредиторів відповідача 1 на загальну суму 679 191 539,60 грн. Разом з тим, згідно даної ухвали, кредиторська заборгованість боржника на час укладення оспорюваного правочину вже існувала.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що внаслідок укладення оспорюваного правочину кредитори у справі про банкрутство відповідача 1, сума вимог яких становить 679 191 539,60 грн., та до яких відповідач 2 не належить, втратили можливість отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке стало предметом застави на користь відповідача 2 та вартість якого становить 247 050,00 грн., оскільки така вартість є меншою від суми зобов`язання, яке воно забезпечує (314 507 674,74 грн.).

Жодних доказів того, що у відповідача 1 на дату укладення оспорюваного правочину залишилось інше майно, вільне від обтяжень заставою, за рахунок якого незабезпечені кредитори мали б реальну можливість отримати задоволення своїх вимог матеріали справи не містять.

Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Даний правовий всиновок викладений у постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19).

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Верховний Суд у постанові від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 вказав, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Боржник, який відчужує активи (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.07.2021, у справі № 927/531/18 від 29.09.2021 у справі № 456/604/17, від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), від 19.07.2022 у справі № 904/6251/20 (904/316/21).

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, враховуючи встановлення обставин щодо наявності ознак фраудаторності оспорюваного правочину, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір застави № 3/Г-19/К-2 від 14.08.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІППО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. за реєстровим № 522.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корп. 2, каб. 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" арбітражного керуючого Сибаля Андрія Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1, кім. 255; ідентифікаційний код 39785812) на користь розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" арбітражного керуючого Сибаля Андрія Михайловича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Чеберяк