ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. Справа№ 910/21874/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Пахолок Т.П. (в залі суду);

вільний слухач: ОСОБА_1 (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023

у справі № 910/21874/21 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом ОСОБА_2

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут"

про визнання недійсним рішення загальних зборів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на користь ОСОБА_2 6 000 грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу.

Додаткове рішення мотивоване тим, що беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом професійної правничої допомоги, в т.ч. актом приймання-передачі наданих послуг та враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, суд прийшов до висновку про покладання на відповідача 6 000 грн 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою; скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що документ, який підтверджує витрати на оплату послуг адвоката, наданий позивачем, а саме: "Квитанція № 2 від 13.01.2022р." не є належним доказом здійснення витрат на правову допомогу, отже, витрати позивача на професійну правову допомогу не підтверджені належними доказами.

Скаржник посилається на позицію Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 у справі № 821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 у справі № 466/97568/16-ц та від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц, про те, що аналізовані витрати сторони судового процесу на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані, зокрема, оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках коректної справи).

Також скаржник зазначає, що в питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що у зазначеному п. Положення № 148 йде мова про прийняття готівки до каси установи/підприємства, але адвокат, який надавав позивачу відповідну правову допомогу, не є установою чи підприємством.

Також позивач зазначає, що у справі № 821/227/17 суд стягнув з відповідача витрати позивача на правову допомогу на підставі звичайних квитанцій. У рішенні у справі № 466/9758/16-ц зазначено, що заявником взагалі не надано належних та допустимих доказів, зокрема, квитанції, які б підтверджували факт сплати вказаних сум адвокату. У справі № 199/3939/18-ц позивач надав квитанцію до прибуткового касового ордера у підтвердження витрат на правову допомогу адвоката, але суд відмовив у стягненні цих витрат з відповідача з інших підстав. У справі № 922/2604/20 були стягнуті витрати на правову допомогу, які понесло підприємство, тобто підприємство яке надало у підтвердження витрат копії платіжних доручень. Натомість позивач не є підприємством, тому аналогії з цією справою недоречні. Таким чином, постанови Верховного Суду, на які посилається відповідач, не спростовують доводи позивача і не можуть бути обґрунтуванням для визнання доказів позивача неналежними.

Позивач, в свою чергу, звертає увагу на правову позицію КАС ВС у справі № 727/4597/19, у якій позивач на підтвердження витрат на правову допомогу подав, серед іншого, підписану адвокатом квитанцію, на якій проставлено печатку адвоката.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/21874/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21. Призначено апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 до розгляду у судовому засіданні 01.08.2023.

На підставі ст.ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 оголошено перерву у розгляді справи № 910/21874/21 за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 до 22.08.2023.

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. який є суддею-доповідачем, на лікарняному, розгляд справи призначений на 22.08.2023 о 09 год. 20 хв. не відбувся.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на вихід судді Гаврилюка О.М. з лікарняного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначити розгляд справи на іншу дату.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2023, у зв`язку із перебування судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023, справу № 910/21874/21 передано колегії суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2023 прийнято справу № 910/21874/21 за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О. Призначено розгляд апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 на 19.09.2023.

Враховуючи викладене, воєнний стан та обмеження, спричинені цим станом, тимчасову непрацездатність судді Гаврилюка О.М., зміну складу колегії суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/21874/21 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

30.12.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 з вимогами до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" про визнання недійсним рішення загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут", оформленого протоколом від 30.12.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2023, залишеним без змін без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2023, позов задоволено повністю, визнано недійсним рішення № 1 загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут", оформлене протоколом від 30.12.2020, яким затверджено кошторис об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на 2021 рік у сумі доходів 3 992 690 грн 64 коп., витрат у сумі 992 690 грн 64 коп., внесків на утримання будинку в розмірі 6 грн 86 коп. за кв. метр (з квартири АДРЕСА_1 на першому поверсі - 5 грн 64 коп. за кв. м.), на ремонтний фонд в розмірі 1 грн 00 коп. за кв. метр, внесків на консьєржів у розмірі 130 грн 00 коп. з однієї квартири (окрім квартири АДРЕСА_1 ), внесків на утримання будинку з власників нежитлових приміщень в розмірі 8 грн 00 коп. за кв. метр. З Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн 00 коп.

На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: копію договір про надання правової (правничої) допомоги № 51 від 20.12.2021, укладеного ОСОБА_2 (клієнт) та ОСОБА_3 (адвокат), квитанцію № 2 від 13.01.2022 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 13.01.2022.

Відповідно до пункту 1.1 договору адвокат зобов`язується надати правову допомогу клієнту шляхом аналізу судової практики з питання визнання недійним рішенням загальних зборів ОСББ, надання консультацій, підготовки та надання заяв по суті, інших заяв та клопотань до Господарського суду міста Києва.

Згідно із пунктом 4.1 договору про надання правової (правничої) допомоги за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар з розрахунку 1 200 грн 00 коп. з 1 годину роботи адвоката, але не більше 6 000 грн 00 коп. в повному розмірі до першого засідання судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо відсутності підстав для скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у даній справі, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3-5 ст. 126 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Як вже зазначалось, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та для визначення їх розміру позивачем було надано: копію договір про надання правової (правничої) допомоги № 51 від 20.12.2021, укладеного Кузіним Дмитром Сергійовичем (клієнт) та Ярошенко Світланою Михайлівною (адвокат), квитанцію № 2 від 13.01.2022 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 13.01.2022.

Тобто, позивачем підтверджено належними доказами заявлений розмір судових витрат.

Крім того, як вбачається із п. 4.4. договору фактичні витрати, засвідчується актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду враховуючи підтвердження позивачем доказами, наявними у матеріалах справи, заявлений розмір судових витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, з урахуванням середнього розміру заробітної плати та ціни позову, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що заява відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/21874/21 підлягає задоволенню, а стягненню з позивача на користь позивача підлягає 6 000,00 грн судових витрат.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Натомість скаржником не доведено необґрунтованості та неспівмірності витрат, не надано таких доказів і до матеріалів справи.

Водночас сама лише незгода скаржника з наданою господарським судом першої інстанції оцінкою обставин справи та відповідних доказів не вказує на те, що така оцінка була проведена з порушенням норм права.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує на тому, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Зазначена правова позиція є незмінною.

Постанови Верховного Суду, на які посилається відповідач, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та не можуть бути обґрунтуванням для визнання доказів позивача неналежними.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи та висновків місцевого суду, а отже колегією суддів відхиляються.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення суду прийнято відповідно до вимог процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Авангард-Добробут" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2023 у справі № 910/21874/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/21874/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 09.10.2023.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко