ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р. Справа №909/413/21 (909/649/22)

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (головуюча), Зварич О.В., Малех І.Б.

секретар судового засідання Гілевич С.Р.

з участю представників позивача - адвокат Дудяк Р.А., відповідача - адвокати Зелінський П.Л. і Шунтов О.М.; третьої особи - адвокат Шунтов О.М., арбітражного керуючого Лотоцького С. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Стефанів Т.В.) від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21(909/649/22) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агрос-Віста" до Приватного підприємства "Гарант" та до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу в межах справи № 909/413/21 про банкрутство Приватного підприємства "Гарант"

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Івано-Франківської області постановою від 08 грудня 2021 року у справі №909/413/21 припинив процедуру розпорядження майном ПП "ГАРАНТ" та повноваження розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Лотоцького С. В.; боржника - ПП "ГАРАНТ" визнав банкрутом; відкрив ліквідаційну процедуру щодо ПП "ГАРАНТ" строком на шість місяців - до 08.06.2022; призначив ліквідатором ПП "ГАРАНТ" арбітражного керуючого Лотоцького С. В.; встановив грошову винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень ліквідатора.

08 грудня 2021 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено повідомлення про визнання ПП "ГАРАНТ" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

У серпні 2022 року ТОВ СГП "Агрос-Віста" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП "Гарант" та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений між сторонами "у підозрілий період", його укладення спрямоване на відчуження майна боржника з метою уникнення погашення вимог позивача; нежитлове приміщення, яке було предметом договору купівлі-продажу було єдиним майном, яке можна було реалізувати для задоволення вимог ТОВ СГП "Агрос-Віста"; нежитлове приміщення було відчужено за заниженою вартістю; дата укладення оспорюваного договору є ідентичною даті відкриття провадження у справі № 909/735/20, що стосувалася стягнення заборгованості з ПП "Гарант" на користь ТОВ СГП "Агрос-Віста".

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21 (909/649/22) постановив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агрос-Віста" до Приватного підприємства "Гарант" та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу №305 від 09.09.2020, укладеного між Приватним підприємством "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В. - задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладений між Приватним підприємством "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу містить ознаки фраудаторного правочину, оскільки вчинений боржником у підозрілий період, а також у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредиторами, за відсутності можливості погашення таких вимог, та за ціною, що є значно нижчою за ринкову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21 (909/649/22) та прийняти нове рішення (постанову), яким в позові Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агрос-Віста" до Приватного підприємства "Гарант" та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020 - відмовити; стягнути з ТОВ сільськогосподарського підприємства "Агрос-Віста" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Вважає, що суд не дослідив всебічно, повно та об`єктивно матеріали справи. Суд безпідставно поставив під сумнів добросовісність сторін, зокрема апелянта, при укладенні спірного договору та наявність волі на настання правових наслідків для сторін. Позов поданий кредитором ТОВ СГП "Агрос-Віста" фактично на захист інтересів боржника ПП "Гарант" шляхом звернення до суду з вимогою про визнання спірного договору недійсним, де він не є стороною. Позивач посилається на втрату боржником внаслідок укладення спірного правочину активів (нерухомого майна), за рахунок яких мала бути задоволені вимоги кредитор (позивач), та які мали бути включені до ліквідаційної маси банкрута. Саме ліквідатор вправі і зобов`язаний вчинити дії щодо повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб у його ліквідаційну масу, тоді як кредитор відповідно до положень КУзПБ не наділений такий правом з метою повернення майна у ліквідаційну масу банкрута. Заявлений спосіб захисту не захищає інтереси позивача.

Вважає також, що висновок експертного будівельно- технічного дослідження від 02.12.2022 є недопустимим доказом з тих підстав, що договір з експертом не укладався, не вказано, що висновок проведений для суду, на час виготовлення висновку ця справа вже розглядалася в суді. В матеріалах справи відсутні дані про проведення оплати експертизи та походження коштів, адже в арбітражного керуючого відсутні кошти на зазначені витрати. Експерт виконав дослідження, видом якого не передбачено встановлення вартості майна, натомість вартість майна може встановлюватися оціночно-будівельною експертизою. Дослідження проводилося на підставі фрагменту технічного паспорту, без виїзду на об`єкт, побудоване на припущеннях, містить ряд невідповідностей та суперечностей: водопровід та каналізація відсутні, що підтверджується договором від 07.08.2018, відстань до центру міста 6 км, а не 3 км; дослідження проводилося за порівняльним і дохідним підходом. Суд не дослідив Звіт про оцінку майна, долучений відповідачем, який відповідав вимогам чинного законодавства, договір купівлі-продажу майна від 07.09.2018. Суд висловив припущення, що майно могло бути реалізовано за 4128063,00/4965552,00 грн, однак рішення суду не може грутуватися на припущеннях.

Суд залишив поза увагою той факт, що майно було придбано на підставі платного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.09.2020, у якому нема жодного застереження чи посилання на договори надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги та відступлення права вимоги.

Директор ПП "Гарант" Скуповський Р.Б. на час укладення договору не повідомляв апелянта про борги перед ТОВ СГП "Агрос-Віста" та наявність судового спору в Господарському суді Івано-Франківської області, тому апелянт про це не знав і не міг знати. Більше того, при укладенні даного договору нотаріус перевіряв документи, з`ясовував всі необхідні факти для його укладення, тому суд першої інстанції безпідставно поставив під сумнів доброчесність апелянта.

Твердження, що ОСОБА_3 міг знати що ПП "Гарант" має зобов`язання перед ТОВ СГП "Агрос-Віста" є припущенням суду першої інстанції, а не підтвердженим (доведеним) фактом; зобов`язання ПП "Гарант" по договору про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 18.06.2018 щодо повернення фінансової допомоги ОСОБА_3 настало 30.06.2020 (п.п. 1.3., 3.1. Договору), тому право звернутися до суду у ОСОБА_3 виникло 30.06.2020 і це було його правом. ОСОБА_3 під впливом переконання певних осіб написав юридично неправильну заяву про закриття провадження, однак він за це поніс наслідки, оскільки до сьогоднішнього дня йому так і не було повернуто фінансову допомогу.

Безпідставними, які не відповідають дійсним обставинам справи, є твердження суду першої інстанції, що майно, яке було предметом оспорюваного договору було спрямоване на задоволення вимог одного із співвласників ПП "Гарант", зокрема, ОСОБА_3 і про таку обставину при розгляді цієї справи ні відповідачі, ні третя особа суду не повідомила, оскільки 17.07.2020 ОСОБА_3 вийшов зі складу власників ПП «Гарант», що підтверджується нотаріально посвідченим протоколом №1/20 Зборів власників приватного підприємства «Гарант» від 17.07.2020 і відповідні зміни внесені державним реєстратором 22.07.2020 (копії протоколу та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань долучаються до апеляційної скарги).

Відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень свідчить про добросовісність особи, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього. У цій справі жодних обтяжень чи судових справ щодо нерухомого майна станом на день оспорюваного позивачем договору від 09.09.2020 не було.

У додаткових письмових поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_3 просить поновити строк для подачі доказів та долучити до матеріалів справи додаткові докази - копії нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та наводить додаткові аргументи до апеляційної скарги.

Зазначає зокрема, що суд першої інстанції із порушенням строків визначених ч. 2 ст. 80 ГПК України через 5 місяців після відкриття провадження прийняв Висновок експертного будівельно-технічного дослідження №039/11-2022 від 02.12.2022. При цьому суд усупереч ч. 6 ст. 119 ГПК України не постановив ухвалу про поновлення строку для подачі доказів та їх приєднання до матеріалів справи, однак надав оцінку цьому доказу при вирішенні справи. Відповідач у справі ОСОБА_1 був фактично позбавлений можливості сформувати свою позицію, адже відзив та заперечення на відповідь на відзив ним подавались без врахуванням Висновку експертного будівельно-технічного дослідження №039/11-2022 від 02.12.2022, а відтак дійсність ціни договору на підставі якого він набув права власності на будівлю не ставилась під сумнів, а тому в цій частині не подавались відповідні докази.

Таким чином виникала необхідність доводити дійсну ціну майна, незважаючи на той факт, що позивач фактично не просить його витребувати, а лише визнати недійсність правочину, не визначаючи правовий статус майна. Формування позовних вимог про визнання правочину недійсним на підставі якого набуто право власності на нерухоме майно без визначення подальшого власника (правового статусу) нерухомого майна, свідчить про неналежний спосіб захисту, адже виконання такого рішення суду породжує безхазяйне нерухоме майно. Наведене обставина свідчить про те, що позивач звернувся не із позовною заявою про захист порушених, оспорюваних, не визнаних прав, свобод та інтересів які захищаються Законом та є підставою для судового захисту, а з іншими вимогами, що має наслідком невідповідність обраного позивачем способу захисту вимогам статті 5 ГПК України. Безхазяйне майно на підставі статі 335 Цивільного кодексу України може перейти у комунальну власність. Більше того, задоволення таких позовних вимог призводить до технічних проблем ведення державного реєстру оскільки рішення суду не є заявою про взяття на облік безхазяйного майна, а відтак відсутні відповідні реєстраційні можливості.

Долучення цих доказів, які свідчать про вартість аналогічних об`єктів нерухомого майна та які можуть бути використані для проведення відповідної експертизи, а також як доказ дійсної фактичної вартості нерухомого майна, є необхідним та сприятиме як всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи так і відновленню принципу змагальності сторін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 у письмових поясненнях просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення (постанову), яким в позові відмовити. Вважає оскаржене судове рішення незаконним, необгрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків обставинам справи, з наданням невірної оцінки доказам та неправильним застосуванням обставинам норм матеріального права.

ТОВ СГП "Агрос-Віста" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Покликається на позицію Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі №904/624/19 про те, що визнання правочину фраудаторним у межах справи про банкрутство вимагає від суду дослідження питання впливу відчуження майна на можливість ймовірного задоволення вимог кредиторів у банкрутстві за рахунок відчуженого майна.

Порушеним правом позивача є неможливість ПП "ГАРАНТ" через свою неплатоспроможність виконати на користь позивача рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2021 року у справі №909/735/20, на виконання якого видано наказ Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2021 року, а також додаткового рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2021 року у справі №909/735/20 і наказу господарського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2021 року.

Вважає, що спірний договір купівлі-продажу №305 спрямований на уникнення звернення стягнення на нерухоме майно Приватного підприємства "ГАРАНТ" з боку Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "АГРОС-ВІСТА" й таким чином володіє ознаками фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредитору).

Просить розглядати апеляційну скаргу без врахування доказів, доданих представником відповідача 2 адвокатом Зелінським Павлом Любомировичем до Додаткових пояснень до апеляційної скарги від 15 березня 2023 року.

Ліквідатор Приватного підприємства "ГАРАНТ" у поясненнях по суті апеляційної скарги просить залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, та повідомив що ним подана в Господарський суд Івано-Франківської області у справі №909/413/21 заява про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника. У цій заяві ліквідатор просить суд першої інстанції стягнути солідарно з колишнього Директора i теперішнього одноособового учасника (власника) Приватного підприємства "ГАРАНТ" ОСОБА_4 та колишнього учасника (власника) Приватного підприємства "ГАРАНТ" ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4 555 346,19 грн на користь Приватного підприємство "ГАРАНТ".

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06 березня 2023 року відкрив провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21 (909/649/22) та витребував матеріали справи №909/413/21 (909/649/22).

Розгляд справи призначено на 20 квітня 2023 року. У судовому засіданні 20 квітня 2023 року суд оголосив перерву до 25 травня 2023 року.

Апеляційний господарський суд відхилив клопотання відповідача прийняти додаткові докази з тих підстав, що не обґрунтовано винятковість обставин подання нових доказів до матеріалів справи.

Також суд витребував від Господарського суду Івано-Франківської області матеріали справи №909/413/21, у яких є аналіз фінансового стану ПП "Гарант", виконаний арбітражним керуючим Лотоцьким С.В. з використанням фінансової звітності боржника за 2020 рік, про наявність якого вказано в оскаржуваному судовому рішенні, та відклав розгляд справи на 27 липня 2023 року.

Про дату, час і місце судового засідання учасникам повідомлено належним чином.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. (ч.1).Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.(ч.2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.(ч.3).Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. (ч.4).У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав представників сторін і вважає, що ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21 (909/649/22) належить залишити без змін з огляду на наступне:

За обставинами справи, 05.05.2019 ПП "Гарант" (постачальник) і ТОВ СГП "Агрос-Віста" (покупець), уклали договір поставки обладнання № 1.

Неналежне виконання договору постачальником (ПП "Гарант") стало підставою для звернення до суду з позовом про повернення коштів в розмірі 4 075 036,00 грн, сплачених ТОВ СГП "Агрос-Віста" в якості передоплати за товар, який не було поставлено.

Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 03.02.2021 у справі №909/735/20 позов ТОВ СГП "Агрос-Віста" до відповідачів ПП "Гарант" та ФОП Скуповського Р. Б. про стягнення солідарно заборгованості в сумі 5 104 512,90 грн задоволив частково. Стягнув з ПП "Гарант" на користь ТОВ СГП "Агрос-Віста" 4 075 036,00 грн та 61 123,98 грн судового збору, в решті позову відмовив; в позові ТОВ СГП "Агрос-Віста" до ФОП Скуповського Р. Б. відмовив; зустрічний позов ПП "Гарант" до ТОВ СГП "Агрос-Віста" про визнання недійсною угоди від 02.07.2020 про розірвання договору поставки № 1 від 05.05.2019 задоволив, визнав недійсною угоду від 02.07.2020 про розірвання договору поставки № 1 від 05.05.2019, стягнув з ТОВ СГП "Агрос-Віста" на користь ПП "Гарант" 2102,00 грн судового збору.

У справі №909/735/20 суд встановив такі обставини:

- 02.07.2020 ТОВ СГП "Агрос-Віста" (кредитор), фізична особа ОСОБА_4 (поручитель) та ПП "Гарант" (боржник) уклали договір поруки, згідно умов якого з метою своєчасного здійснення розрахунків, передбачених угодою, поручитель приймає на себе в рамках і на умовах даного договору зобов`язання (поручається) перед кредитором здійснити оплату замість боржника у випадку несплати її останнім;

- відповідно до статуту ПП "Гарант", затвердженого загальними зборами власників ПП "Гарант" від 26.06.2018 протокол № 9, власниками підприємства є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- згідно балансу ПП "Гарант" станом на 31.12.2019, вартість чистих активів товариства становила 1 579 700,00 грн..

Крім того, 18.06.2018 ОСОБА_3 (сторона-1) та ПП "Гарант" (сторона-2) уклали договір №18/06-2018 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги, за умовами якого сторона-1 надала стороні-2 фінансову допомогу на поворотній основі в сумі, що не перевищує 1 100 000 грн, а сторона-2 зобов`язувалася повернути стороні-1 таку ж суму грошових коштів у визначений договором строк.

01.09.2020 ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) уклали договір відступлення права вимоги № 20/09-01, за умовами якого первісний кредитор безоплатно в повному обсязі відступає, а новий кредитор набуває в повному обсязі право грошової вимоги первісного кредитора за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №18/06-2018 від 18.06.2018 в сумі 1 010 935,31 грн.

Невиконання ПП "Гарант" умов договору №18/06-2018 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 18.06.2018, в частині повернення грошових коштів, стало підставою звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до ПП "Гарант" про стягнення коштів.

Івано-франківський міський суд Івано-Франківської області 10.08.2020 у справі №344/10013/20 (провадження №2/344/2920/20) ухвалив справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Гарант» про стягнення грошових коштів за договором фінансової допомоги № 18/06-2018 від 18.06.2018 в розмірі 1 010 935,31 грн передати з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області.

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у справі №344/10013/20 (провадження №2/344/2920/20):

ухвалою від 18.09.2020 відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Гарант» про стягнення грошових коштів за договором фінансової допомоги. Призначив підготовче судове засідання на 12 жовтня 2020 року;

ухвалою від 26.10.2020 закрив провадження у справі №344/10013/20 (провадження №2/344/2920/20), з тих підстав, що відповідач повністю погасив заборгованість за договором шляхом передачі нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач відмовився від позову.

Надалі Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 20.07.2021 відкрив провадження у справі №909/413/21 про банкрутство ПП "Гарант" на підставі заяви ТОВ СГП "Агрос-Віста", в якій підставою неплатоспроможності боржника названо вимоги, що підтверджені рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.02.2021 та додатковим рішенням від 15.03.2021 у справі № 909/735/20.

У справі про банкрутство ПП "Гарант", крім вимог ТОВ СГП "Агрос-Віста", визнано кредиторські вимоги приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л. М. в сумі 24 113,33 грн та 4540,00 грн судового збору.

Господарський суд Івано-Франківської області постановою від 08.12.2021 у справі №909/413/21 визнав банкрутом ПП "Гарант" і відкрив ліквідаційну процедуру, призначив ліквідатора банкрута, інше.

У серпні 2022 року ТОВ СГП "Агрос-Віста" подало до Господарського суду Івано-Франківської області позов до ПП "Гарант" (відповідач 1) та ОСОБА_1 (відповідач 2), про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В.

Позов подано в межах справи №909/413/21 про банкрутство ПП "Гарант".

Позивач зазначив, після передачі бухгалтерської та іншої документації від ПП "Гарант" до ліквідатора, стало відомо про існування договору купівлі-продажу №305 від 09.09.2020, укладеного між ПП "Гарант" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець).

За цим договором продавець зобов`язується передати покупцеві (продати), а покупець прийняти у власність та зобов`язуються оплатити обумовлену грошову суму відповідно до умов цього договору - купує 37/100 частини (частки) об`єкта нерухомого майна, а саме: адміністративно-побутовий корпус, позначений в плані літерою "Б1" загальною площею 616,15 кв. м, які складаються з 24 приміщень, а саме: третій поверх: № 83 - коридор пл. 9.2 кв. м, № 84 - комора пл. 5.6 кв. м, № 85 - комора пл. 5.6 кв. м, № 86 - коридор пл. 5.8 кв. м, № 87 - виробничі приміщення пл. 29.0 кв. м, № 88 - виробничі приміщення пл. 24.3 кв. м, № 89 - виробничі приміщення пл. 15.8 кв. м, № 90 - коридор пл. 1.5 кв. м, № 91 - с/вузол пл. 1.4 кв. м, № 91а - комора пл. 0.5 кв. м, № 92 - комора пл. 14.9 кв. м, № 93 - виробничі приміщення пл. 18.0 кв. м, № 94 - виробничі приміщення пл. 55.3 кв. м, № 95 - коридор пл. 55.0 кв. м, № 96 - побутові приміщення пл. 113.4 кв. м, № 97 - душові пл. 18.4 кв. м, № 98 - с/вузол пл. 14.7 кв. м, № 99 - коридор пл. 1.3 кв. м, № 100 - побутові приміщення пл. 1.5 кв. м, № 101 - побутові приміщення пл. 15.9 кв. м, № 102 - побутові приміщення пл. 140.8 кв. м, № 103 - сходова клітка пл. 27.9 кв. м, № 1/2 75 - сходова клітка пл. 8.55 кв. м, № 1/2 82 - сходова клітка пл. 31.8 кв. м, загальною площею 616,15 кв. м, матеріали стін - цегла, яке розташоване в АДРЕСА_1 , надалі предмет купівлі-продажу також іменується - "приміщення" або "нерухоме майно". Дані приміщення розташовані на земельній ділянці площею 5,8776 га земельна ділянка не є предметом продажу (п. 1 договору).

У п. 2 договору сторони погодили, що відповідно до даних, викладених у довідці, виданій ПП "Гарант" від 01.09.2020 за № 20/09-01 балансова вартість нерухомого майна становить 909 334,00 грн.

Відповідно до п. 4 та 5 договору продаж вчинено за 909 334,00 грн. Продавець підтверджує факт повного розрахунку за продане нерухоме майно і відсутність щодо покупця претензій будь-якого фінансового характеру. Сторонам роз`яснено, що згода про ціну є суттєвою умовою даного договору і у випадку приховання сторонами справжньої ціни нерухомого майна нотаріус не несе відповідальності при виникненні негативних наслідків для будь-якої із сторін.

На день розгляду цієї справи судом першої інстанції власником майна, яке було предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, був ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладеного 08.06.2022 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупцем).

Суд апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги переглядає ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21 (909/649/22), якою суд задовольнив позов - визнав недійсним договір купівлі-продажу № 305 від 09.09.2020, укладений між Приватним підприємством "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В.

Згідно з статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Згідно із ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (ч.1 ст.7).

Відповідно до статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на час ухвалення оскарженого судового рішення):

1.Правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

2. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

3. У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

4. За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

Згідно з статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Водночас, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. 2 і 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За усталеною позицією Верховного Суду, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому, усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло").

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 24.11.2021 у справі №05/2030/19 (905/2445/19) вказав, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:

- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);

- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);

- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Предметом розгляду у цій справі 909/413/21(909/649/22) є вимога ТОВ СГП "Агрос-Віста" (кредитора у справі 909/413/21) визнати недійсним договір купівлі-продажу №305 від 09.09.2020, укладений Приватним підприємством "Гарант" як продавцем, в особі директора ОСОБА_4 з ОСОБА_1 як покупцем, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Керничною М. В..

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що цей правочин укладено у підозрілий період; відчуження цього майна зменшило активи боржника, за рахунок яких могли бути задоволенні вимоги кредитора (ТОВ СГП "Агрос-Віста"); нежитлове приміщення, яке було предметом договору купівлі-продажу було єдиним майном боржника; нежитлове приміщення було відчужено за заниженою вартістю; дата укладення оспорюваного договору є ідентичною даті відкриття провадження у справі № 909/735/20 про стягнення заборгованості з ПП "Гарант" на користь ТОВ СГП "Агрос-Віста".

З обставин справи видно, що вимоги ТОВ СГП "Агрос-Віста" до боржника виникли внаслідок невиконання останнім договору поставки обладнання №1, укладеного сторонами 05.05.2019. А саме, ТОВ СГП "Агрос-Віста" (покупець) перерахувало ПП "Гарант" (постачальник) обумовлену договором суму попередньої оплати. Однак, ПП "Гарант" свої зобов`язання за договором виконало частково, на суму 2 242 946 грн. На суму попередньої оплати 4 075 036,00 грн зобов`язання не виконано. Ці обставини сторони підтвердили у підписаному ними акті приймання-передачі за договором поставки №1 від 02.07.2020.

Надалі Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 03.02.2021 у справі №909/735/20 присудив до стягнення з ПП "Гарант" на користь ТОВ СГП "Агрос-Віста" 4 075 036,00 грн.

При цьому, провадження у справі №909/735/20 Господарський суд Івано-Франківської області відкрив ухвалою від 01.09.2020, про що повідомив сторонам. В ухвалі суд констатував, що позовна заява відповідає вимогам статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, ПП "Гарант" було обізнане про зміст позовної заяви ТОВ СГП "Агрос-Віста", розгляд справи №909/735/20 судом.

Поряд з цим, 09.09.2020 Приватне підприємство "Гарант" (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) уклали договір купівлі-продажу №305, за умовами якого продавець продав, а покупець купив 37/100 частини (частки) об`єкта нерухомого майна, а саме: адміністративно-побутовий корпус, позначений в плані літерою "Б1" загальною площею 616,15 кв. м, які складаються з 24 приміщень, розташованого в АДРЕСА_1 . Балансова вартість нерухомого майна становить 909 334,00 грн і саме за цю суму вчинено продаж майна.

Необхідно зазначити, що ОСОБА_3 (батько ОСОБА_1 ) і ОСОБА_4 були бенефіціарними власниками Приватного підприємства "Гарант".

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.07.2020 внесено відомості про вибуття ОСОБА_3 з числа бенефіціарних власників ПП «Гарант».

Таким чином, ОСОБА_3 не міг не знати як про заборгованість ПП "Гарант" перед ТОВ СГП "Агрос-Віста" у сумі 4 075 036,00 грн (ця сума заборгованості вказана в акті від 02.07.2020), так і про заборгованість ПП "Гарант" перед ним самим за договором про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги №18/06-2018 від 18.06.2018 в сумі 1 010 935,31 грн, права вимоги за яким ОСОБА_3 відступив своєму синові ОСОБА_1 (договір відступлення права вимоги № 20/09-01 від 01.09.2020).

Більш того, ОСОБА_3 звернувся з позовом до Приватного підприємства «Гарант» про стягнення грошових коштів в розмірі 1 010 935,31 грн за договором фінансової допомоги № 18/06-2018 від 18.06.2018.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області 10.08.2020 у справі №344/10013/20 (провадження №2/344/2920/20) ухвалив справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Гарант» про стягнення грошових коштів за договором фінансової допомоги № 18/06-2018 від 18.06.2018 в розмірі 1 010 935,31 грн передати з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області.

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області ухвалою від 26.10.2020 закрив провадження у справі №344/10013/20 (провадження №2/344/2920/20) за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Гарант» про стягнення грошових коштів за договором фінансової допомоги. Як зазначено в ухвалі, підставою закриття провадження слугувало те, що 12 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_3 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі мотивуючи тим, що відповідачем ПП «Гарант» повністю погашено заборгованість за договором, шляхом передачі нерухомого майна, у зв`язку з чим він відмовляється від позову та просив закрити провадження у справі і клопотання розглянути без його участі.

Суд зауважує, що ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 після відкриття провадження у справі №909/413/21 про банкрутство Приватного підприємства "Гарант" не звертались із кредиторськими вимогами до боржника.

Ця обставина додатково підтверджує позицію ОСОБА_3 про погашення заборгованості ПП «Гарант» за договором фінансової допомоги № 18/06-2018 від 18.06.2018 шляхом передачі майна, вказану у клопотанні про закриття провадження у справі №344/10013/20.

Згідно з наявним у справі № 909/413/21 аналізом фінансового стану ПП "Гарант", який проведений розпорядником майна боржника арбітражним керуючим Лотоцьким С. В., станом на час укладення спірного договору купівлі-продажу боржник мав стійку тенденцію неплатоспроможності, яка виявилась у відсутності прибутку та неможливості погашення існуючої заборгованості.

Суд звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу №305 укладено 09.09.2020 (менше, ніж за рік до відкриття провадження у справі № 909/413/21 про банкрутство ПП "Гарант", тобто в межах підозрілого періоду), що покупцем за цим договором був ОСОБА_1 (син ОСОБА_3 , який до 22 липня 2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значився бенефіціарним власником ПП «Гарант»), сума продажу становила 909 334,00 грн (балансова вартість нерухомого майна, про що вказано у договорі).

Крім того, незважаючи на зазначення у договорі про проведення розрахунку, докази сплати покупцем 909 334,00 грн у матеріалах справи відсутні.

Отже, названі обставини, зміст клопотання ОСОБА_3 , поданого Тлумацькому районному суду Івано-Франківської області у справі №344/10013/20, у своїй сукупності дають підставу для висновку, що договір купівлі-продажу №305 від 09.09.2020 вчинено з метою виведення майна, уникнення сплати боргу кредитору ТОВ СГП "Агрос-Віста", перед яким у ПП "Гарант" вже була наявна заборгованість у сумі 4 0750 36 грн (сума передоплати за товар, який не було поставлено), тобто, на шкоду кредитору. Сума продажу була визначена виходячи з балансової вартості нерухомого майна (про що вказано у договорі), а не його ринкової вартості на час укладення оспорюваного правочину. Отож, оцінка ринкової вартості нерухомого майна, яке було предметом купівлі-продажу №305, не проводилась - докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Про ці обставини ОСОБА_3 , як сторона договору, знав.

Ураховуючи наведене, Господарський суд Івано-Франківської області дійшов обгрунтованих висновків про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу містить ознаки фраудаторного правочину, оскільки останній вчинений боржником у підозрілий період, а також у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредиторами, за відсутності можливості погашення таких вимог, та за ціною, що є значно нижчою за ринкову.

Суд апеляційної інстанції поділяє висновок суду першої інстанції про те, що договір купівлі-продажу №305 від 09.09.2020 містить ознаки фраудаторності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують позиції скаржника про те, що він не знав про наявність боргів у ПП "Гарант".

Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , укладений 08.06.2022 ОСОБА_1 (продавець) з ОСОБА_2 (покупець) не є предметом розгляду у цій справі і не впливає на висновки суду про фраудаторність договору купівлі-продажу №305 від 09.09.2020.

Твердження скаржника, про те, що суд повинен був постановити рішення, а не ухвалу, спростовується положеннями частини 4 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції, чинній на дату постановлення оскарженої ухвали) про те, що за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21 (909/649/22) постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Керуючись статтями 129, 269, 270,275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК Ук раїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №909/413/21 (909/649/22) залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич

Суддя І.Б. Малех