ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/3477/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП ПРОМАВТОМАТИКА", м. Харків
до Акціонерного товариства "ЕЛЕКТРОМАШИНА", м. Харків
про стягнення 68641,68 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СВП ПРОМАВТОМАТИКА" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "ЕЛЕКТРОМАШИНА" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки № 46 від 04.03.2021, пені в розмірі 18022,14 грн., 3% річних у розмірі 1631,72 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 11180,58 грн. та судових витрат у розмірі 13420,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.08.2023, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. При цьому, суд зазначає, що відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 07.08.2023 по справі № 922/3477/23 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04 березня 2021 року між Акціонерним товариством "Електромашина" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВП ПРОМАВТОМАТИКА" (постачальник) був укладений договір поставки № 46 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує продукцію матеріально технічного призначення (товар). Найменування, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна товару визначена і узгоджена сторонами у специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору. Часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура, партія товару) визначається сторонами у попередніх замовленнях на кожну партію товару.

Згідно п. 2.1. договору ціна на товар визначається згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

У відповідності до пунтів 2.2., 2.3. договору, орієнтовна сума договору на момент підписання складає 500000,00 грн., в т.ч. 83333,33 грн. ПДВ. Загальна сума договору визначається як загальна вартість товару, поставленого на умовах договору та відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних. Оплата товару здійснюється на підставі виставленого рахунку на умовах 50% передоплата, 50% остаточний розрахунок протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати поставки товару.

Згідно пунктів 2.4., 2.5. договору, розрахунки за даною угодою здійснюються в національній валюті України, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, на підставі рахунків, виставлених постачальником. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.1. договору, товар поставляється в строк не пізніше 30 (тридцять) календарних днів (якщо інше не обумовлено в специфікаціях) з моменту здійснення передоплати, і на умовах СРТ м. Харків, склад покупця (м. Харків, вул. Озерянська 106), умови постачання розуміються відповідно до Іncoterms® 2010. Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної. В разі не зазначення дати підписання, датою вважається дата виписки видаткової накладної.

Згідно п. 7.5. договору, у разі порушення строків оплати товару покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день такого прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами були укладені наступні специфікації до договору: № 3 від 06.01.2022 на суму 10137,60 грн., № 5 від 13.01.2022 на суму 2743,32 грн.,№ 6 від 13.01.2022 на суму 8464,92 грн., № 7 від 07.02.2022 на суму 9518,28 грн., № 8 від 07.02.2022 на суму 11246,40 грн.

Позивачем були виставлені до сплати наступні рахунки за договором: № 0010 від 05.01.2022 на суму 10137,60 грн.; № 0036 від 14.01.2022 на суму 2743,32 грн.; № 0037 від 14.01.2022 на суму 8464,92 грн.; № 0094 від 08.02.2022 на суму 9518,28 грн.; № 0099 від 08.02.2022 на суму 11246,40 грн.

Згідно довіреностей № 77 від 26.01.2022 та № 129 від 17.02.2022, видаткової накладної № 33 від 26.01.2022 на суму 2743,32 грн. (товарно-транспортна накладна № 33 від 26.01.2022), видаткової накладної № 34 від 26.01.2022 на суму 8464,92 грн. (товарно-транспортна накладна № 34 від 26.01.2022), видаткової накладної № 49 від 27.01.2022 на суму 10137,60 грн. (товарно-транспортна накладна № 49 від 27.01.2022), видаткової накладної № 79 від 17.02.2022 на суму 9518,28 грн. (товарно-транспортна накладна № 79 від 17.02.2022), видаткової накладної № 78 на суму 11246,40 грн. (товарно-транспортна накладна № 78 від 17.02.2022) відповідачем було отримано товар за договором на загальну суму 42110,52 грн. Також, факт здійснення господарських операцій між сторонами за договором на суму 42110,52 грн. підтверджується відповідними податковими накладнами та квитанціями про реєстрацію податкових накладних, копії яких додані позивачем до позовної заяви.

З огляду на викладене, положення п. 2.3. договору, господарський суд приходить до висновку, що відповідач прострочив строк оплати за товар за видатковими накладними № 33 та № 34 від 26.01.2022 - з 03.02.2022, за видатковою накладною № 49 від 27.01.2022 - з 04.02.2022, а за видатковими накладними № 78 та № 79 - з 25.02.2022.

У позові позивач вказує, що відповідач у порушення умов договору здійснив часткову оплату у сумі 4303,26 грн. по рахунку № 0037 від 14.01.2022, у звязку з чим загальна заборгованість відповідача за товар за договором становить 37807,26 грн.

При цьому, суд зазначає, що доказів сплати відповідачем заборгованості за товар за договором у розмірі 37807,26 грн. в матеріалах справи не міститься.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи фактичні обставини справи, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за договором, та те, що відповідач не спростував наявність у нього заборгованості за договором у розмірі 37807,26 грн., суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 37807,26 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Ураховуючи викладене, господарським судом встановлено, що розрахунок позивача пені є не вірним, оскільки нарахування позивачем пені здійснювалося за період більший чим 6 місяців.

Таким чином, господарським судом була перерахована сума пені та встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені у розмірі 6080,80 грн. за період 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1631,72 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 11180,58 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом установлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем на виконання умов договору товару з 03.02.2022, 04.02.2022 та 25.02.2022, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних та 3% річних, перерахувавши інфляційні, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3% річних у розмірі 1631,72 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 10886,65 грн.

За таких обставин позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 37807,26 грн., пені у розмірі 6080,80 грн., 3% річних у розмірі 1631,72 грн. та інфляційних нарахуваннь у розмірі 10886,65 грн.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у цій справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Електромашина" (61016, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 106, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СВП ПРОМАВТОМАТИКА" (61052, м. Харків, вул. Слов`янська, буд. 3, ) заборгованість у розмірі 37807,26 грн., пеню у розмірі 6080,80 грн., 3% річних у розмірі 1631,72 грн., інфляційні нарахування у розмірі 10886,65 грн. та 2205,44 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СВП ПРОМАВТОМАТИКА" (61052, м. Харків, вул. Слов`янська, буд. 3, ).

Відповідач: Акціонерне товариство "Електромашина" (61016, м. Харків, вул. Озерянська, буд. 106, ).

Повне рішення складено "06" жовтня 2023 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/3477/23