ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. Справа№ 910/18204/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Кравчука Г.А.

Владимиренко С.В.

секретар судового засідання - Луцюк А.В.

представники учасників справи:

від позивача: Гордуз О.О. (керівник), Гордуз О.О. (виконавчий директор), Ручка О.А. (адвокат)

від відповідача: Декань М.І. (самопредставництво)

від третьої особи: Декань М.І. (самопредставництво)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 (повний текст складено 01.08.2023)

у справі №910/18204/21 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"

до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі, - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про звільнення від плати за договором шляхом визнання відсутнім права,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" (далі - ТОВ "Алего") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (далі - Управління) про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок орендної плати за договором тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 10.09.2019 №594/19, шляхом звільнення позивача від сплати орендної плати за період з 31.05.2018 по 25.01.2021 у сумі 824 199,31 грн, а також зобов`язання відповідача не нараховувати позивачу оплату штрафних санкцій по вищенаведеному договору по 17 рекламоносіях, зазначених у адресному переліку №42.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Алего" посилається на те, що за період неможливості користування зовнішніми рекламними засобами, в зв`язку з відсутністю дозвільних документів, відповідач на підставі договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламного засобу від 10.09.2019 №594/19 неправомірно нарахував позивачу орендну плату у розмірі 824 199,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 відкрито провадження у справі №910/18204/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

На стадії підготовчого засідання, місцевий господарський суд залучив як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, - Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Крім того, до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить зобов`язати Управління здійснити перерахунок грошових зобов`язань шляхом зменшення безпідставно нарахованих ТОВ "Алего", станом на 28.02.2022, грошових зобов`язань щодо 17 рекламоносіїв, зазначених у адресному переліку від 29.07.2021 №42, по сплаті за договором №594/19 тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламних засобів від 10.09.2019: плати за тимчасове користування місцем у сумі 825 756,74 грн, нарахованої за період з 01.07.2019 по 31.07.2021 та нараховані за її несплату пеню в сумі 23 987,80 грн та штрафу в сумі 103 512,25 грн; штрафу в сумі 81 116,94 грн, нарахованого за виконані грошові зобов`язання у період з 01.08.2021 по 28.02.2022 зі сплати плати за тимчасове користування місцем та плати за тимчасове користування місцем в сумі 42 832,37 грн, нарахованої за період з 01.08.2021 по 28.02.2022 по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами.

Також позивачем подано заява про уточнення заяви про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить звільнити ТОВ "Алего" від плати за договором №594/19 тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламних засобів від 10.09.2019 щодо 17 рекламоносіїв, зазначених у адресному переліку від 29.07.2021 №42, шляхом визнання відсутності в Управління прав нараховувати та вимагати від ТОВ "Алего" сплатити: плату за тимчасове користування місцем у сумі 825 756,74 грн, нараховану за період з 01.07.2019 по 31.07.2021 та нараховані за її несплату пеню в сумі 23 987,80 грн та штраф в сумі 103 512,25 грн; штраф у сумі 81 116,94 грн, нарахований на виконані грошові зобов`язання у період з 01.08.2021 по 28.02.2022 зі сплати плати за тимчасове користування місцем та плату за тимчасове користування місцем в сумі 42 832,37 грн, нараховану за період з 01.08.2021 по 28.02.2022 року по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами.

Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що з дати прийняття розпорядження третьої особи про продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами у позивача виникло право на тимчасове користування місцем і відповідно виник обов`язок вносити відповідну плату, не зважаючи на факт фактичного встановлення на визначених місцях відповідних рекламних засобів, враховуючи специфіку спірних правовідносин і мету укладеного договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав нараховувати плату за право на тимчасове користування місцем з дати реалізації наказу від 17.07.2018 №638 "Про демонтаж рекламних засобів" та фактичного демонтажу кожного рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження від 25.01.2021 №76 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами". У той же час, місцевий господарський суд відхилив доводи позивача про відсутність підстав нараховувати плату за тимчасове користування місцем до дати фактичної видачі дозволів 31.07.2021 лише після підписання 29.07.2021 адресного переліку №42. Крім того, позивач не довів наявності підстав для звільнення його від оплати за право на тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами за період з 01.08.2021 по 28.02.2022.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спір виник щодо наявності чи відсутності правових підстав для нарахування та сплати коштів за право на тимчасове користування місцями для розміщення 17 рекламоносіїв у вказаний позивачем період та, як наслідок, неправомірність зарахування відповідачем поточних платежів у період, за який, на думку позивача, він не мав сплачувати, що породжує безпідставну заборгованість за поточні періоди. Таким чином, метою поданого позову є не лише усунення невизначеності щодо наявності чи відсутності обов`язку сплачувати плату за право на тимчасове користування місцями для розміщення рекламоносіїв у спірний період, а й здійснення належного перерахунку коштів, які підлягали сплаті у спірний період.

Оскільки плата за тимчасове користування місцем мала нараховуватись з дати демонтажу кожного рекламного засобу окремо до дати прийняття розпорядження від 25.01.2021 №76 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" має бути здійснено відповідний перерахунок плати за право на тимчасове користування місцем, яка нараховувалась позивачу у спірний період та відповідно штрафних санкцій, що є компетенцією робочого органу. У такому випадку, зважаючи на визначений порядок зарахування коштів, які сплачуються позивачем, виходячи з виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права та інтересу, за захистом якого звернувся позивач ефективним способом захисту, визначеним договором, є вимога про зобов`язання здійснити відповідний перерахунок плати за тимчасове користування місцем, яка нараховувалась позивачу у спірний період та відповідно штрафних санкцій, що є компетенцією робочого органу. Відповідно позовна вимога про визнання відсутності в Управління прав нараховувати та вимагати від ТОВ "Алего" сплати коштів за право на тимчасове користування місцем може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з вищевказаною позовною вимогою.

Зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відновить прав позивача, оскільки передбачає лише встановлення факту наявності чи відсутності підстав для нарахування плати у спірний період, однак не визначає обов`язку відповідача здійснити відповідний перерахунок, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Алего" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 у справі №910/18204/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи і викладені висновки не відповідають обставинам справи, що встановлені судом.

Так, позивач вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення всупереч встановленим обставинам та з порушенням статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) неправильно оцінив обставини та встановивши порушення прав та законних інтересів позивача та їх період, з формальних причин зробив помилкові висновки про неефективність заявлених позовних вимог та, я наслідок, безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Також, позивач стверджує, що ТОВ "Алего" підлягало звільненню від оплати по договору №594/19 на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка помилково не була застосована судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи та безпідставної відмови у позові.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 у справі №910/18204/21.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2023 апеляційну скаргу ТОВ "Алего" у справі №910/18204/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Владимиренко С.В., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/18204/21.

30 серпня 2023 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18204/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 у справі №910/18204/21 залишено без розгляду. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Алего" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 у справі №910/18204/21. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань та письмових пояснень - до 27.09.2023. Справу №910/18204/21 призначено до розгляду на 02.10.2023.

21 вересня 2023 року до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Алего" в повному обсязі.

Так, у відзиві відповідач зазначає, що укладений між сторонами у справі договір прямо передбачає саме право Управління щомісячно нараховувати плату за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів. При цьому, не ставить у залежність наявність або відсутність рекламного засобу рекламорозповсюджувача на місці, в свою чергу договором покладений обов`язок на рекламорозповсюджувача вносити до місцевого бюджету таку плату щомісячно. Твердження позивача про наявність обставин щодо звільнення від плати за договором від 10.09.2019 №594/19 шляхом визнання відсутності права нараховувати та вимагати плату за тимчасове користування місцем і штрафу на загальну суму 1 077 206,10 грн є хибними та такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства та жодним чином не узгоджуються з умовами договору. Крім того, укладений договір не є договором найму (оренди), та не підпадає під правове регулювання глави 58 ЦК України, взв`язку з чим, посилання позивача на положення частини 6 статті 762 ЦК України, яка передбачає підстави для звільнення наймача від сплати орендної плати за користування майном, є необґрунтованими та безпідставними.

Третя особа, у порядку статті 263 ГПК України, своїм правом не скористалася, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Управління про зупинення провадження у справі №910/18204/21.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 до її електронного кабінету.

Згідно з частинами 3, 6, 8 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

З 05.10.2021 офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі у добровільному порядку. На що також звертає увагу учасників процесу Верховний Суд у своїх ухвалах від 12.10.2022 у справі №910/14311/21, від 12.10.2022 у справі №910/14469/21, від 12.10.2022 у справі №922/2017/17.

Крім того, Верховий Суд в ухвалі від 22.08.2022 у справі №916/2731/21 вказав, що відповідно до рішення Ради Суддів України від 05.08.2022, з метою підвищення рівня використання інструментів електронного судочинства під час відправлення правосуддя, в умовах скрутного фінансового забезпечення судів, рекомендовано судам, зокрема у випадках, коли адвокат, нотаріус, приватний виконавець, арбітражний керуючій, судовий експерт, державний орган, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального секторів економіки, який бере участь у справі, не має офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - вимагати зареєструвати таку офіційну електронну адресу для подальшого направлення судом процесуальних документів в електронній формі; виклики та повідомлення, обмін процесуальними документами з учасниками судових проваджень у першу чергу здійснювати за допомогою електронної пошти та/або з використанням вказаних учасниками судових проваджень мобільних телефонів (в тому числі й з використанням месенджерів, які дозволяють отримати інформацію про доставку відповідного повідомлення, процесуального документа, та отримати інформацію про їх прочитання). Закликано усіх учасників судових проваджень, зокрема - з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їх справах, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки; зареєструвати електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; зареєструватися в підсистемі "Електронний кабінет" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи; використовувати функціонал "Електронного кабінету" для ознайомлення з поданими документами в електронній формі.

Таким чином, третя особа повідомлена судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/18204/21 розглядається за відсутності представника третьої особи.

У судовому засіданні 02.10.2023 представники позивача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечила проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просила залишити без змін оскаржуване рішення.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 10.09.2019 між ТОВ "Алего" (рекламорозповсюджувач) та Управлінням (робочий орган) укладено договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу №594/19, за умовами якого, на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (право тимчасового користування).

Відповідно до пункту 1.3 договору надання права тимчасового користування місцем за цим договором є правом користування чужим майном, відповідно до глави 32 ЦК України і не передбачає надання будь-якого майна у володіння чи розпорядження, не підлягає відчуженню, та може бути припинене за рішенням суду на вимогу власника чи уповноваженої ним особи (балансоутримувача) місця за наявності обставин, які мають істотне значення, в тому числі якщо право користування перешкоджає використанню майна за його цільовим призначенням. Цей договір є договором приєднання відповідно до статті 634 ЦК України.

Наведені у договорі терміни застосовуються у значеннях, наведених в чинних редакціях Закону України "Про рекламу", "Про благоустрій населених пунктів", Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, Порядку, рішеннях Київської міської ради та розпорядженнях її виконавчого органу та інших нормативно-правових актах, що регулюють відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами (пункт 2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору визначено, що адресний перелік - це невід`ємна частина договору, який містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи на розміщення РЗ, з зазначенням адреси та встановлено/продовжено пріоритет, дату встановлення/продовження та строк дії пріоритету, дата початку та закінчення строку дії дозволу, його продовження, а також відомостей про розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцями, яка визначається відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

За умовами пункту 3.2 договору робочий орган та/або КП "Київреклама" здійснюють облік місць для розміщення РЗ, на які поширюється пріоритет рекламорозповсюджувача, та на які рекламорозповсюджувачу видано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, здійснюють контроль за строками дії пріоритету та дозволу шляхом формування адресних переліків та внесення до них змін.

Підставою для формування та внесення змін до адресних переліків є відповідні рішення робочого органу/виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), прийняті в порядку, встановленому законодавством (пункт 3.3 договору).

Згідно з пунктом 3.4 договору у разі внесення змін до відповідного адресного переліку робочий орган формує адресний перелік у новій редакції або зміни до відповідного адресного переліку. Рекламорозповсюджувач зобов`язаний підписати відповідний адресний перелік (зміни до нього) на підставі встановлених/продовжених пріоритетів, наданих/продовжених дозволів, внесених змін до дозволів або скасованих (втрачених) відповідних пріоритетів та анульованих дозволів протягом трьох робочих днів з моменту встановлення/продовження відповідних пріоритетів, їх скасування (втрати), надання/продовження чи анулювання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, чи внесення до них відповідних змін. При цьому обов`язки щодо сплати за тимчасове користування місцями для розміщення РЗ виникають для рекламорозповсюджувача з дати прийняття рішення про встановлення/продовження пріоритету, прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що робочий орган має право на підставі відповідних рішень робочого органу про встановлення/продовження пріоритету та рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу нараховувати та вимагати сплати за тимчасове користування місцем, змінювати розмір нарахувань за тимчасове користування місцем у разі змін в технологічній (конструктивній) схемі РЗ, площі РЗ, зонального коефіцієнту та базового тарифу.

Відповідно до пункту 6.2 договору плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується робочим органом в порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до пункту 4 частини 2 статті 11 ЦК України (пункт 6.3 договору).

У пунктах 6.5, 6.6 договору сторони передбачили, що рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу. Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

Плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу - у разі звернення рекламорозповсюджувача з заявою про анулювання дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) - у разі звернення рекламорозповсюджувача з заявою про продовження дозволу.

У разі нездійснення рекламорозповсюджувчем демонтажу РЗ відповідно до пункту 5.2.7 договору, після закінчення строку дії дозволу, плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ робочим органом або КП "Київреклама" (пункт 6.8 договору).

На підставі відповідних рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) робочий орган здійснює перерахунок та коригує розмір плати за тимчасове користування місцем, про що підписується адресний перелік у новій редакції (пункт 6.10 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ у разі наявності у рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та/або дозволів, не тягне за собою припинення дії цього договору в цілому (пункт 8.1 договору).

В червні 2017 року та у лютому 2018 року ТОВ "Алего" звернулося до центру з надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації (ЦНАП) Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами за наступними адресами:

1) м. Київ, Святошинський район, Кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62, дозвіл №09939-05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 72 кв.м;

2) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

3) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

4) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

5) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

6) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13, дозвіл №28719-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

7) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

8) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м;

9) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

10) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл №29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м;

11) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;

12) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

13) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл №29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;

14) м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м.;

15) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м;

16) м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м.

17) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв м.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31.05.2018 № 924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" відмовлено в продовжені строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, згідно з додатком до нього у кількості 27 дозволів. Зокрема, відмовлено в продовжені строку дії дозволів ТОВ "Алего" по зазначеним вище 17 адресам позивача.

17 липня 2018 року Управлінням винесено наказ від 17.07.2018 №638 "Про демонтаж рекламних засобів", відповідно до якого директору Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) "Київреклама" доручено забезпечити демонтаж рекламних засобів у кількості 233 одиниці, згідно з додатком до цього наказу, серед яких вказані рекламні засоби, що є власністю ТОВ "Алего".

Не погодившись з прийнятими рішеннями, ТОВ "Алего" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Управління про визнання протиправним та скасування розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 №924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" в частині, що стосується позивача; зобов`язання виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі повторного розгляду заяв позивача винести рішення про продовження строку дії 17 дозволів за вказаними адресами позивача та скасування наказу Управління від 17.07.2018 №638 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині, що стосується позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі №640/22289/18, позов ТОВ "Алего" задоволено повністю.

В подальшому, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №640/22289/18 виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видано розпорядження від 25.01.2021 №76 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами", відповідно до якого ТОВ "Алего" продовжено строк дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком.

На підставі розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2021 №76 про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, Управлінням складено та надіслано на адресу позивача для підписання адресний перелік №42 до договору від 10.09.2019 №549/19, відповідно до якого рекламорозповсюджувачу надається право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, за адресами:

1) м. Київ, Святошинський район, Велика кільцева дорога/вул. Зодчих, 62, дозвіл №09939-05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 11.07.2017; дата закінчення строку дії дозволу - 10.07.2022;

2) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023;

3) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023;

4) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023;

5) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023;

6) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13, дозвіл №28719-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023;

7) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 29.04.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 28.04.2023;

8) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023 року;

9) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

10) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл №29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

11) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

12) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

13) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл №29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

14) м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

15) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

16) м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит); дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023;

17) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо; дата з якої продовжено строк дії дозволу - 18.03.2018; дата закінчення строку дії дозволу - 17.03.2023.

15 червня 2021 року позивач звертався до відповідача та третьої особи з листом щодо внесення змін до адресного переліку №42 до договору від 10.09.2019 №594/19 в розділі дати, з якої продовжено строк дії дозволів, та дати закінчення строку дії дозволів, а саме з 15.06.2020 (тобто з дати набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 року у справі №640/22289/18).

У відповідь на вказаний лист третя особа листом від 17.06.2021 №076-2045 повідомила позивача про відсутність підстав для внесення змін до адресного переліку №42 до договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 10.09.2019 №594/19.

07 липня 2021 року позивач повторно звертався до відповідача листом від 07.07.2021 №07-07-21/1 з проханням внести зміни до пункту 1 адресного переліку №42 до договору від 10.09.2019 №549/19, в частині дати початку та закінчення строку дії 17 дозволів, а саме з 25.01.2021 по 24.01.2026, а також внести виправлення до вказаних дозволів на розміщення зовнішньої реклами в частині дати, з якої продовжено строк їх дії, а саме з 25.01.2021. Проте, відповідач листом від 12.07.2021 №076-2300 повідомив позивача про те, що пропозиції позивача щодо внесення змін до додатків до договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, та виправлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами є неприйнятними.

29 липня 2021 року між відповідачем та позивачем підписано адресний перелік від 29.07.2021 №42 до договору від 10.09.2019 №549/19 в редакції відповідача.

У зв`язку з продовженням, на підставі розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2021 №76 строку дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами ТОВ "Алего" та підписанням між сторонами у справі адресного переліку від 29.07.2021 №42 до договору від 10.09.2019 №549/19, відповідачем здійснено нарахування плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів позивача по договору на всі об`єкти, вказані у переліку від 29.07.2021 №42, починаючи з 01.07.2019 до 29.07.2021 виставлено позивачу рахунки на оплату.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

При цьому, за частиною 3 статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 10.09.2019 №594/19.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регламентовано Законом України "Про рекламу".

Статтею 1 цього Закону визначено, що зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Відповідно до пункту 2 цих Правил місце розташування рекламного засобу - це площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - це тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами; дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється (пункт 3 Правил).

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу.

Відповідно до п.6.1 Договору №594/19 сторони домовились, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої, відповідно до ст.632 ЦК України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу, залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем приорітетів та наданих дозволів, зазначених у відповідних адресних переліках.

Згідно з пунктом 6.4 Договору, плата щомісячно переаховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва, відповідно до умов Договору. У разі прострочення термінів сплати, визначених Договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов та законодавства.

Пунктом 2.11.6 Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.20019 № 207 та п.6.5 Договору передбачено, що розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від сплати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято рішення про надання дозволу.

Згідно з пунктом 6.7 договору та пунктом 2.11.8 Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, для нерозміщеного РЗ, через зміну містобудівної ситуації, здійснення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування РЗ, що зумовлює потребу зміни місця розташування РЗ (за умови подання до Робочого органу документів, що підтверджують зміну містобудівної ситуації, проведення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування РЗ) плата не нараховується.

Таким чином, чинним законодавством та умовами договору передбачені виключні випадки звільнення рекламорозповсюджувача від оплати за користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, серед яких відсутня така обставина, як неможливість здійснення господарської діяльності позивачем, взв`язку з неможливістю встановлення рекламних засобів на місцях розміщення реклами, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами.

З урахуванням наведеного посилання позивача на неможливість використання місць, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів по договору від 10.09.2019 №594/19, що сталося за період з 01.08.2021 по 28.02.2022 по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами, судом не прийняті до уваги, оскільки такі підстави для звільнення від оплати за користування місцями для розміщення реклами умовами договору та Порядком розміщення зовнішньої реклами в місті Києві не передбачені, з сим також погоджується колегія суддів.

Водночас, місцевий господарський суд слушно зазначив, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до робочого органу у встановленому законом порядку з заявою щодо внесення змін у дозвіл (з метою отримання у користування іншого рівнозначного місця для встановлення РЗ), переоформлення дозволу або скасування дії дозволу щодо місць, можливість користування яких обмежується діями третіх осіб, та у випадку прийняття робочим органом рішення щодо припинення дії відповідного дозволу, підстави для нарахування плати були б відсутні.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №640/22289/18, яким визнано протиправним та скасовано розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 №924 "Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами" в частині відповідних пунктів додатку до розпорядження третьої особи від 31.05.2018 №924, скасовано наказ Управління від 17.07.2018 №638 "Про демонтаж рекламних засобів" в частині відповідних пунктів, колегія суддів дійшла висновку, що позивач зобов`язаний був сплачувати за надане йому право користування місцями розміщення рекламних засобів, не в залежності від наявності чи відсутності рекламного засобу на місці, до дати прийняття розпорядження від 25.01.2021 №76 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами".

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способом захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейським судом з прав людини зазначено, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, судом вказано на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17, від 15.02.2023 у справі №910/18245/19 та від 18.04.2023 у справі №357/8277/19.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі №910/4164/19 та від 05.04.2023 у справі №911/3211/19.

У постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц та від 18.04.2023 у справі №357/8277/19).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що ефективність запропонованого позивачем способу захисту визначається за принципом: одне право - один спір, один позов, тобто ефективним є той спосіб захисту, який повністю відновлює порушене право, і позивачеві не потрібно буде ініціювати додаткових спорів та має відповідає змісту порушеного права і меті, яку переслідує позивач, звернувшись до суду з відповідним позовом.

Так, згідно з наведеними вище висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №9029/3085/20 кожен окремий спосіб захисту, що передбачений частиною 2 статті 20 ГК України є ефективним, якщо сформульований відповідно до змісту порушеного права/інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діянням наслідкам.

Тому, на переконання колегії суддів, помилковим є висновок суду першої інстанції про неефективність у даній справі такого одного способу судового захисту як "визнання відсутності права".

Водночас наведені вище помилкові висновки місцевого господарського суду не є підставою для скасування по суті вірного рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом із тим, відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду в частині обов`язку позивача сплачувати плату за право на тимчасове користування місцем до дати прийняття розпорядження від 25.01.2021 №76 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами", а також не довів наявності правових підстав для не нарахування плати за надане право на розміщення рекламних засобів у інші періоди.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком, що спірні правовідносини сторін регулюються спеціальним законодавством в сфері рекламної діяльності в Україні, а також загальними положеннями ЦК України про зобов`язання (Глава 47-51 ЦК України) та загальними положеннями ЦК України про договір (Глава 52-53 ЦК України), а тому посилання позивача на положення статті 762 ЦК України, яка регулює питання звільнення наймача (орендаря) від плати за користування майном за укладеним договором найму (оренди), є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ "Алего" задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 у справі №910/18204/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2023 у справі №910/18204/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего".

4. Матеріали справи №910/18204/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 06.10.2023.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Г.А. Кравчук

С.В. Владимиренко