ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1799/22

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Передрій І.В.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума»

до товариства з додатковою відповідальністю «Фармін»

про стягнення заборгованості,

за участю представника:

позивача: Голосія Т.А. - адвоката (посвідчення №353 від 30.11.2009 року);

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2022 року на електронну адресу Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» (далі позивач) до товариства з додатковою відповідальністю «Фармін» (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 363 210,30 грн., що еквівалентно 9 932,30 доларів США.

В обґунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов контракту №15-2016 від 03.06.2016 року, згідно з якими позивач зобов`язувався передати відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався його прийняти і оплатити.

Відповідач товар, переданий позивачем, оплатив частково.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 329 117,40 грн. основного боргу, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 9 000,00 доларів США; 26 329,39 грн. неустойки, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 720,00 доларам США; 7 763,51 грн. трьох процентів річних, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 212,30 доларам США.

Ухвалою суду від 03.10.2022 року позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» залишена без руху, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

13 жовтня 2022 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.10.2022 року відкрите провадження у справі, підготовче засідання призначене на 12 квітня 2023 року.

05 грудня 2022 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про продовження строку на виконання вимог ухвали суду від 18.10.2022 року, яка підлягала задоволенню судом.

Представники позивача та відповідача у засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 12.04.2023 року підготовче засідання відкладене на 21 червня 2023 року.

Згідно з ч. 2 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 в Україні введений воєнний стан та запроваджено здійснення встановлених Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходів.

25 лютого 2022 року на офіційному веб-сайті акціонерного товариства "Укрпошта" розміщене повідомлення про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану, акціонерне товариство "Укрпошта" припинила поштове співробітництво з білорусією.

Частиною 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України, інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) або будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

27 квітня 2023 року судом на сайті Судової влади України розміщене оголошення про виклик до суду відповідача в справі №911/1799/22 у засідання, призначене на 21 червня 2023 року.

05 червня 2023 року через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, з якої вбачається, що представник позивача, з метою повідомлення відповідача про судові засідання та направлення йому кореспонденції, звернувся до підприємств поштового зв`язку України. Як вбачається з відповідей №1623-23к від 30.04.2023 року, №103.003.-3351-23 від 26.04.2023 року та №227 від 05.05.2023 року поштові направлення до білоросії не відправляються.

Представники позивача та відповідача у засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2023 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 02 серпня 2023 року.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

16 серпня 2023 року судом на сайті Судової влади України розміщене оголошення про виклик до суду відповідача в справі №911/1799/22 у засідання, призначене на 13 вересня 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області суду від 18.10.2022 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують заперечення проти позову, та попереджено про те, що суд може вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, явка в судове засідання сторін це право, а не обов`язок сторони, і, відповідно до положень ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, справа, за умови належного повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо їх нез`явлення не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі

судової влади України.

Так, ухвала Господарського суду Київської області від 18.10.2022 року про відкриття провадження у справі внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень 20 жовтня 2022 року; ухвала суду від 12.04.2023 року про відкладення підготовчого засідання, - 18 квітня 2023 року; ухвала суду від 21.06.2023 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, - 27 червня 2023 року; ухвала суду від 02.08.2023 року про відкладення судового засідання, - 07 серпня 2023 року, відповідно.

Так, враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини враховуються судом при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку із введенням воєнного стану, а також з метою дотримання принципів змагальності та рівності сторін, розгляд справи по суті закінчився 13 вересня 2023 року.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

03 червня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Київгума» (далі позивач) та товариством з додатковою відповідальністю «Фармін» (далі відповідач) був укладений контракт №15-2016 (далі контракт).

Згідно з п. 1.1 контракту, позивач зобов`язується продати відповідачу, а відповідач купити у позивача на умовах цього контракту продукцію (іменується надалі "товар"), в кількості і асортименті, передбаченим Специфікаціями, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.2 контракту, кількість, асортимент, ціна кожної товарної партії вказується в інвойсі на поставку кожної товарної партії.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема,з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 цієї ж статті).

Згідно з ч. 3 цієї ж статті, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 264 Господарського кодексу України встановлено, що матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками (ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 266 Господарського кодексу України, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з п. 3.1 контракту, позивач зобов`язується поставити товар відповідачу за наступних умов:

- відповідач повинен здійснити замовлення на поставку товару в формі, узгодженій із позивачем (п. 3.1.1 контракту);

- кожне замовлення підлягає письмовому чи електронному прийняттю позивачем протягом 3 робочих днів з дати його направлення, і не є обов`язковим для позивача, до затвердження позивачем. Кожна поставка товару повинна відповідати строкам, зазначеним у цьому контракті (п. 3.1.2 контракту).

Відповідно до п. 3.5 контракту, строк поставки товару: протягом 60 (шістдесят) календарних днів з дня підписання сторонами специфікації разової поставки.

Пунктом 6.4 контракту встановлено, що датою поставки товару вважається дата оформлення вантажної митної декларації (ВМД) країни позивача (в режимі експорту).

Згідно з ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України, ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України, ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Пунктом 4.1 контракту встановлено, що загальна вартість цього контракту складає: 270 000,86 (двісті сімдесят тисяч і 86 центів) доларів США. Ціни за одиницю асортиментного переліку товару, а також загальна сума контракту встановлені в доларах США (USD) і наведені у Специфікаціях до контракту.

Згідно з п. 4.2 контракту, валюта контракту і всі розрахунки за цим контрактом здійснюються в доларах США.

Відповідно до п. 5.1 контракту, відповідач здійснює оплату товару в доларах США (USD) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, зазначений у цьому контракті.

Пунктом 5.2 контракту встановлено, що розрахунок за поставлений товар проводиться позивачем шляхом сплати 100% суми, поставленої партії на розрахунковий рахунок позивача протягом 70 (семидесяти) календарних днів з дня оформлення вантажної митної декларації (ВМД) країни позивача (в режимі експорту).

Відповідно до п. 12.5 контракту, строк дії цього контракту: з дати його підписання та діє до 31.12.2016 року. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до закінчення його дії, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Згідно зі Специфікацією №33 від 22.09.2021 року до контракту №15-2016 від 03.06.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Київгума» та товариством з додатковою відповідальністю «Фармін», погоджені найменування та кількість замовленого відповідачем товару, на загальну суму 12 675,00 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору був наданий рахунок фактура №4730 від 23.09.2021 року, на загальну суму 12 675,00 доларів США, копія якої долучена до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач товар, поставлений позивачем, згідно з рахунком фактурою №4730 від 23.09.2021 року, на загальну суму 12 675,00 доларів США, оплатив частково, а саме в сумі 3 675,00 доларів США, що підтверджується довідкою про надходження коштів №В6/19-5827 від 21.09.2022 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Як уже зазначалось, згідно з умовами п. 5.2 контракту, розрахунок за поставлений товар проводиться відповідачем шляхом сплати 100% суми, поставленої партії на розрахунковий рахунок позивача протягом 70 (семидесяти) календарних днів з дня оформлення вантажної митної декларації (ВМД) країни позивача (в режимі експорту).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була оформлена вантажна митна декларація форми МД-2 та МД-3, а також міжнародно транспортна накладна CMR №4730, з яких вбачається, що товар був відправлений позивачем 27 вересня 2021 року та прибув до пункту призначення 06.10.2021 року.

Так, партія товару, поставленого позивачем відповідачу, повинна була бути оплачена відповідачем не пізніше 06 грудня 2021 року.

Оскільки відповідачем товар повністю оплачений не був, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 329 117,40 грн. основного боргу, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 9 000,00 доларів США; 26 329,39 грн. неустойки, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 720,00 доларам США; 7 763,51 грн. трьох процентів річних, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 212,30 доларам США.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Документів, що підтверджували б наявність у відповідача претензій до позивача щодо предмету, якості або кількості переданого позивачем товару, а також документів, що підтверджували б оплату боргу перед позивачем, представник відповідача суду не надав.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 329 117,40 грн., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 9 000,00 доларів США, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача 26 329,39 грн. неустойки, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 720,00 доларам США.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, пеня це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 10.2 контракту, при простроченні передбачених контрактом строків оплати відповідач виплачує позивачу неустойку в розмірі 0,2% від невиплаченої в строк суми за кожний день прострочення протягом перших 4-х тижнів і 0,2% за кожний наступний тиждень прострочення, однак загальний розмір неустойки не повинен перевищувати 8% від повної вартості товарної партії.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як уже було встановлено судом, згідно з умовами п. 5.2 контракту, розрахунок за поставлений товар проводиться відповідачем шляхом сплати 100% суми, поставленої партії на розрахунковий рахунок позивача протягом 70 (семидесяти) календарних днів з дня оформлення вантажної митної декларації (ВМД) країни позивача (в режимі експорту). Так, товар, переданий, на підставі міжнародно транспортної накладної CMR №4730, на загальну суму 12 675,00 доларів США, повинен був бути сплачений не пізніше 06 грудня 2021 року включно.

Господарський суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в справі №922/2216/18 від 14.01.2021 року, в справі №910/1389/18 від 05.03.2018 року.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем період нарахування неустойки визначений невірно, оскільки він просив суд стягнути з відповідача неустойку, починаючи з 08.12.2021 року, а не з 07.12.2021 року.

Так, переданий позивачем товар, на суму 12 675,00 доларів США, був частково оплачений відповідачем 23.03.2022 року, на суму 1 675,00 доларів США, тому борг відповідача перед позивачем становив 11 000,00 доларів США.

Після сплати 30.03.2022 року грошових коштів у сумі 2 000,00 доларів США, борг становив 9 000,00 доларів США.

Так, розмір неустойки, враховуючи період заборгованості з:

- 08.12.2021 року до 04.01.2022 року, суму боргу в розмірі 9 000,00 доларів США, неустойку, що становила 0,2%, складає 504,00 доларів США;

- 05.01.2022 року до 19.09.2022 року, суму боргу в розмірі 9 000,00 доларів США, неустойку, що становила 0,2%, складає 666,00 доларів США,

а разом 1 170,00 доларів США.

Разом з цим, згідно з п. 10.2 контракту, зокрема, загальний розмір неустойки не повинен перевищувати 8% від повної вартості товарної партії (9 000,00 доларів США х 8% = 720,00 доларів США), тому стягненню з відповідача підлягає неустойка в сумі 26 329,39 грн., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 720,00 доларам США.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 7 763,51 грн., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 212,30 доларам США.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Три проценти річних за період заборгованості з 08.12.2021 року до 20.09.2022 року (287 днів), від суми боргу 9 000,00 доларів США, становлять 212,30 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 7 763,51 грн., які підлягають стягненню.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1, ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 179, ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 180, ч. ч. 1, 7 ст. 181, ч. ч. 1, 2 ст. 189, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 216, ч. ч. 1, 2 ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 264, ч. 1 ст. 265, ч. ч. 1, 2 ст. 266, ч. 2 ст. 267 Господарського кодексу України, ст. 253, ч. 5 ст. 254, ч. 1 ст. 530, ст. 551, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ч. ч. 1, 2 ст. 549, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629, ч. 1 ст. 632, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 692, Цивільного кодексу України, п. 12 ч. 3 ст. 2, ст. 3, ч. ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 3 ст. 9, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 16, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. ч. 2, 3 ст. 120, ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ст. 232, ст. 233, ч. 4 ст. 236, ч. 2 ст. 237, ст. 238, 242, ст. 365 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити повністю позов товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» до товариства з додатковою відповідальністю «Фармін» про стягнення заборгованості.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Фармін» (220125, Республіка Білорусь, місто Мінськ, проспект Незалежності, будинок 177, приміщення 62, ідентифікаційний код 37418831) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київгума» (07403, Київська область, місто Бровари, вулиця Кутузова, будинок 127, ідентифікаційний код 35115248) 329 117,40 грн. (триста двадцять дев`ять тисяч сто сімнадцять грн. 40 коп.) основного боргу, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 9 000,00 доларам США; 26 329,39 грн. (двадцять шість тисяч триста двадцять дев`ять грн. 39 коп.) неустойки, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 720,00 доларам США; 7 763,51 грн. (сім тисяч сімсот шістдесят три грн. 51 коп.) трьох процентів річних, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ, на дату звернення з позовом до суду (20.09.2022 року) 212,30 доларам США; 5 448,15 грн. (п`ять тисяч чотириста сорок вісім грн. 15 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 04.10.2023 року.

Суддя С. Грабець