ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2452/23

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Суткової Д.С. розглянувши справу

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», м. Київ

до Приватного підприємства «Сталкер», Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», м. Київ

про стягнення 40 571 грн. 85 коп.

Представники сторін:

не викликались

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу 40 571 грн. 85 коп. завданих збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/258/002027 від 23.10.2021 р.

Ухвалою суду від 14.08.2023 р. постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; зобов`язано відповідача надати відзив на позов з документальним обґрунтуванням його висновків, а також докази його направлення на адресу позивача; встановлений строк для подання відповідачем відзиву на позов та інших документів в строк до 13.09.2023 р.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, на адресу суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача письмових пояснень на позов не надала.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

УСТАНОВИВ:

23.10.2021року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» та ОСОБА_1 (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3014/258/002027 відповідно до умов якого позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18.05.2022 р. у справі №756/2152/22 було встановлено, що 26.01.2022 р. громадянин ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

На виконання умов договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № 113182/1 в розмірі 113 430 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 27037 від 31.01.2022 р.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування, тому керуючись ст.ст. 22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «Страхова група «Універсальна» було відшкодовано шкоду страховою компанією відповідача, а саме ТДВ «СГ «Оберіг» у розмірі 72 858 грн. 15 коп.

19.09.2022 р. позивач звернувся до відповідача з заявою (претензією) № 113182/ІНС.ЛОУ про відшкодування 40 571 грн. 85 коп. (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою). Дана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1.ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У випадку, якщо роботодавець являється власником автомобіля (чи орендарем) та передав у користування своєму водієві (який має трудовий чи інший договір з роботодавцем) транспортний засіб для виконання останнім своїх трудових обов`язків, то за шкоду завдану потерпілому повинен відповідати саме роботодавець.

Відповідно до п. 22.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням зміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром нанесеної шкоди і страховою виплатою, що складає 40 571 грн. 85 коп.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Сталкер» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе, вул. Святошинська, 40, код 31856257) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 9, код 20113829) 40 571 (сорок тисяч п`ятсот сімдесят одну) грн. 85 коп. збитків та 2 684 (двітисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 11.10.2023 року.

Суддя Л.Я. Мальована