ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2023 р. м. Київ Справа № 911/74/23

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного податкового університету

до Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія»

прo зобов`язання повернути продукти харчування з відповідального зберігання

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Ворощук А.О.

відповідача: Гуцол Р.І.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Державного податкового університету (надалі ? позивач) до Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» (надалі ? відповідач) прo зобов`язання повернути продукти харчування з відповідального зберігання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.01.2023 року відкрито провадження у справі № 911/74/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.02.2023 року.

У підготовчому засіданні 16.02.2023 року оголошено перерву на 09.03.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 09.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 22/2023 від 06.03.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.03.2023 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 06.04.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 20.03.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив № 512/01-23 від 14.03.2023 року, в якій позивач уточнив позовні вимоги.

У підготовчому засіданні 06.04.2023 року оголошено перерву на 27.04.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 26.04.2023 року від позивача надійшло клопотання № 962/01-23 від 26.04.2023 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2023 року підготовче засідання відкладено на 25.05.2023 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 24.05.2023 року від відповідача надійшло клопотання № 06/2023 від 23.05.2023 року про відкладення підготовчого засідання, яке відхилено судом.

У підготовчому засіданні 25.05.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 25.05.2023 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі № 911/74/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2023 року.

У судовому засіданні 15.06.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.06.2023 року розгляд справи по суті відкладався на 10.08.2023 року.

В судовому засіданні 10.08.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засіданні 15.06.2023 року розгляд справи відкладався на 10.08.2023 року.

В судовому засіданні 10.08.2023 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 17.08.2023 року.

В судовому засіданні 17.08.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача в судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 17.08.2023 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Державним податковим університетом подано позов до Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» прo зобов`язання повернути продукти харчування з відповідального зберігання за Договором про відповідальне зберігання № 3 від 17.12.2019 року.

17.12.2019 року між Університетом державної фіскальної служби України (правонаступником якого з 2021 року є Державний податковий університет, позивач, Поклаждодавець, Замовник) та Підприємством «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» (відповідач, Зберігач, Виконавець) укладений Договір про відповідальне зберігання №3 (далі - Договір) Відповідно до п. 5.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до 01.02.2020 року.

В подальшому до вищевказаного договору були укладені Додаткові угоди, а саме: № 1 від 01.02.2020 року (продовжено термін дії Договору до 01.04.2020 року), № 2 від 01.04.2020 року (продовжено термін дії Договору до 30.09.2020 року), № 3 від 01.10.2020 року (продовжено термін дії Договору до 31.12.2020 року), № 4 від 25.01.2021 року (продовжено термін дії Договору до 28.02.2021 року), № 5 від 01.03.2021 року (продовжено термін дії Договору до 31.03.2021 року), № 6 від 01.04.2021 року (продовжено термін дії Договору до 30.04.2021 року), № 7 від 11.05.2021 року (продовжено термін дії Договору до 30.06.2021 року), № 8 від 01.07.2021 року (продовжено термін дії Договору до 31.08.2021 року), № 9 від 01.09.2021року (продовжено термін дії Договору до 31.10.2021 року).

Відповідно до п. 1.1. Договору предметом договору є те, що Замовник передає, а Виконавець приймає на тимчасове безоплатне відповідальне зберігання продукти харчування відповідно до переліку, викладеному в Акті приймання-передачі товару, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), без права використання Виконавцем протягом строку зберігання, з подальшим поетапним поверненням продуктів харчування Замовнику без зміни його якісних та кількісних характеристик.

На підтвердження вищезазначеного, 17.12.2019 року між позивачем та відповідачем укладено Акт приймання-передачі продуктів харчування, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання продукти харчування на загальну вартість, яка складає 2 109 249,31 грн.

Протягом дії договору позивач частково отримував від відповідача продукти харчування з відповідального зберігання для його подальшого цільового використання.

Як стверджує позивач в позові, станом на дату закінчення строку дії Договору (31.10.2021 року) відповідач не повернув продукти харчування:

1) ковбаса «Сервелат» в/г (900,261 кг);

2) масло вершкове (210,000 кг);

3) м`ясо свинини б/к заморожене (2583,550 кг);

4) м`ясо яловичини б/к заморожене (812,300 кг);

5) сосиски в/г (2167,668 кг);

6) стегно куряче заморожене (383,892 кг);

7) філе куряче заморожене (268,192 кг).

Відповідно до п. 2.1.2 Договору Виконавець зобов`язується повернути продукти харчування Замовнику по першій вимозі (згідно поданого замовлення) та доставити їх автотранспортом Виконавця за адресою Замовника: м. Ірпінь, вул. Університетська, 31 (їдальня для курсантів в будівлі конференцкомплексу з харчоблока).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Замовник зобов`язаний після закінчення строку дії Договору отримати від Виконавця зазначені в Акті приймання-передачі продукти харчування в повному обсязі.

15.11.2022 року позивачем направлений відповідачу лист № 1897/01-23 щодо повернення продуктів харчування, які залишились на відповідальному зберіганні на дату закінчення строку зберігання. 22.11.2022 року відповідач отримав вищевказаний лист, що підтверджується роздруківкою поштового відправлення з офіційного веб-сайту Укрпошти (трекінг).

Однак, на момент звернення до суду відповідач не відреагував на вимогу, та не повернув позивачу продукти харчування, чим порушив вимоги ст.ст. 949, 953 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладені у позові обставини, позивач просить зобов`язати відповідача повернути продукти харчування, прийняті на зберігання відповідно до Договору про відповідальне зберігання від 17.12.2019 року та Акту приймання-передачі майна від 17.12.2019 року, та які залишилися на відповідальному зберіганні у відповідача станом на 31.10.2021 року.

В ході розгляду справи відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що у п. 1.3. Договору вказано строк зберігання - до 01.02.2020 року, додатковими угодами №№ 1-9 строк зберігання продовжувався до 31.10.2021 року.

Також, до позову додано копію Акта приймання-передачі продуктів харчування від 17.12.2019 року, в якому відсутнє посиалння на Договір зберігання.

З вимогою про повернення продуктів харчування позивач звернувся до відповідача лише 15.11.2022 року (більше ніж через 11 місяців з дня закінчення строку зберігання за Договором з врахуванням останнього продовження до 31.10.2021 року).

Відповідач зазначає, що за правилами ст. 948 Цивільногшо кодексу України саме на Поклажодавця покладається обов`язок забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання, який позивачем не виконаний.

Крім того, відповідач зазначає, що в Україні діють стандарти і правила щодо граничних строків придатності продуктів харчування, у тому числі:

- М`ясо яловичини заморожене - ДСТУ 4589:2006; ГСТУ 46.019-2002;

- М`ясо свинини заморожене - ДСТУ 4590:2006; ГСТУ 46.019-2002;

- М`ясо Птиці (філе, стегно) - ДСТУ 3143:2013; ТУ У 15.1-1-2003;

- Ковбаси варені, сосиски, сардельки (Сосиски в/г) - ДСТУ 4436:2005;

- Ковбаси варено-копчені (Сервелат в/г) - ДСТУ 4436-200.

Серед усіх вказаних ДСТУ найдовший строк придатності відповідних продуктів харчування (18 місяців) - у М`яса яловичини, і то при максимальній можливій температурі зберігання у мінус 25 градусів по Цельсію.

Це означає, що строк придатності усіх продуктів харчування, які у позові позивач вимагає у відповідача повернути, сплинув не пізніше ніж через 18 місяців, починаючи з 17.12.2019 року. Тобто, за твердженням відповідача, після 17.06.2021 року усі продукти харчування, що у позові позивач просить повернути від відповідача, є простроченими та не придатними для використання.

За правилами ч. 2 ст. 950 Цивільного кодексу України зберігач в цьому випадку не несе жодної відповідальності за прострочення переданих на зберігання продуктів харчування, оскільки позивач умисно не забирав їх до спливу строку терміну придатності.

Також відповідач стверджує, що з огляду на норми Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» він, як Зберігач, є учасником обігу харчових продуктів і підпадає під визначення оператора ринку, на якого покладені обов`язки забезпечувати дотримання вимог цього Закону щодо гігієнічних вимог до харчових продуктів на всіх стадіях їх виробництва та обігу, в тому числі вилучати та/або відкликати харчові продукти, які перебувають в обігу, якщо встановлено, що ці продукти можуть спричинити шкідливий вплив для здоров`я людини.

У зв`язку з чим, відповідач стверджує, що обіг харчових продуктів, які позивач у позові просить повернути, є неправомірним, тому зупинений відповідачем. Відповідач, як оператор ринку харчових продуктів, що приймає участь у їх обігу шляхом зберігання, у будь-якому випадку, не має права повертати позивачеві продукти харчування, граничний термін придатності яких закінчився, які є непридатними та небезпечними до споживання людиною, оскільки за такі дії (подальший незаконний обіг продуктів харчування) буде нести дисциплінарну, адміністративну, цивільну, кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Також відповідач зазначає, що з огляду на норми Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції», вилучення з обігу неякісної та небезпечної продукції може бути здійснено власником цієї продукції шляхом передачі її суб`єктові підприємницької діяльності, в якого ця продукція знаходиться на підставі договору зберігання.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що з відповідачем існує лише один укладений Договір про відповідальне зберігання продуктів харчування та складено один Акт приймання-передачі продуктів харчування. Тому, Акт приймання-передачі продуктів харчування від 17.12.2019 року є невід`ємною частиною Договору №3 про відповідальне зберігання від 17.12.2019 року.

Також, позивач визнав помилковість внесення масла вершкового - 210, 000 кг до позовної заяви, та уточнив дану позицію.

В ході розгляду спору з врахуванням наданих сторонами доказів та пояснень, судом досліджено та встановлено наступні обставини.

Матеріалами справи підтверджується факту кладення між позивачем та відповідачем 17.12.2019 року Договору про відповідальне зберігання №3, який вступає в силу з моменту його підписання та діє до 01.02.2020 року.

На підставі наведеного Договору позивач передав на відповідальне зберігання відповідачу за Актом приймання-передачі продуктів харчування від 17.12.2019 року продукти харчування на загальну вартість, яка складає 2 109 249,31 грн.

Як зазначає позивач в позові, відповідач в порушення ст.ст. 949, 953 Цивільного кодексу України не повернув зі зберігання на вимогу власника речі, зокрема, позивач до відповідача звертався з відповідною вимогою 15.11.2022 року в листі № 1897/01-23 щодо повернення продуктів харчування, які залишились на відповідальному зберіганні на дату закінчення строку зберігання. 22.11.2022 року відповідач отримав вищевказаний лист, що підтверджується роздруківкою поштового відправлення з офіційного веб-сайту Укрпошти (трекінг).

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно зі ст. 944 Цивільного кодексу України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Відповідно до п. 1.1. Договору предметом договору є те, що Замовник передає, а Виконавець приймає на тимчасове безоплатне відповідальне зберігання продукти харчування відповідно до переліку, викладеному в Акті приймання-передачі товару, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), без права використання Виконавцем протягом строку зберігання, з подальшим поетапним поверненням продуктів харчування Замовнику без зміни його якісних та кількісних характеристик.

Згідно зі ст. 948 Цивільного кодексу України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно з ч. 2 ст. 949 Цивільного кодексу України річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно з ч. 2 ст. 950 Цивільного кодексу України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Статтею 953 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Таким чином, з огляду на наведені норми законодавства, Зберігач (відповідач) зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ зі зберігання.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 949 Цивільного кодексу України річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Враховуючи природні властивості переданих на зберігання речей продуктів харчування, для яких встановлені терміни придатності, закінчення таких термінів придатності свідчить про природну зміну властивостей речі і не пов`язане з порушенням умов зберігання чи іншим пошкодженням речі, що виключає відповідальність Зберігача.

Таким чином, відповідач має повернути позивачу передані на зберігання продукти харчування в стані, який відповідає зміні їх природних властивостей з врахуванням термінів придатності і така передача з врахуванням прострочення позивача щодо забрання переданих на зберігання речей, буде вважатись належною.

Крім того, за умовами зберігання Зберігач не мав права користуватися переданими на зберігання речами продуктами харчування і такі речі не визначено, як такі, що визначаються родовими ознаками (є замінними), тому поверненню підлягають індивідуально визначені речі продукти харчування, які передавались на зберігання за переліком та кількістю, наведеним в Акті приймання-передачі продуктів харчування від 17.12.2019 року, які обліковувались на зберіганні станом на дату закінчення строку дії Договору (31.10.2021 року), без врахування їх стану за строками придатності.

Оскільки терміни зберігання речей неодноразово продовжувалися шляхом укладення сторонами за взаємним волевиявленням відповідних Додаткових угод (№ 1 від 01.02.2020 року (продовжено термін дії Договору до 01.04.2020 року), № 2 від 01.04.2020 року (продовжено термін дії Договору до 30.09.2020 року), № 3 від 01.10.2020 року (продовжено термін дії Договору до 31.12.2020 року), № 4 від 25.01.2021 року (продовжено термін дії Договору до 28.02.2021 року), № 5 від 01.03.2021 року (продовжено термін дії Договору до 31.03.2021 року), № 6 від 01.04.2021 року (продовжено термін дії Договору до 30.04.2021 року), № 7 від 11.05.2021 року (продовжено термін дії Договору до 30.06.2021 року), № 8 від 01.07.2021 року (продовжено термін дії Договору до 31.08.2021 року), № 9 від 01.09.2021року (продовжено термін дії Договору до 31.10.2021 року) без врахування термінів придатності продуктів харчування і позивач значно прострочив забрання речей зі зберігання також без врахування термінів придатності продуктів харчування, встановити їх стан на момент закінчення терміну Договору зберігання не можливо. Враховуючи ймовірність закінчення термінів придатності переданих на зберігання продуктів харчування, тобто природну зміну їх властивостей, встановлення їх дійсного стану в даному випадку не має значення і не підлягає дослідженню.

Щодо посилання відповідача на неможливість видачі зі зберігання продуктів харчування, термін придатності яких закінчився і такі продукти підлягають вилученню з обігу, суд зазначає наступне.

Як визначено п.п. 51 та 55 п. 1 ст. 1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», на які посилається відповідач, обіг - реалізація та/або зберігання об`єктів санітарних заходів для цілей реалізації, включаючи пропонування до реалізації та/або іншої форми передачі, реалізації, розповсюдження або будь-яку іншу форму передачі незалежно від її здійснення на платній чи безоплатній основі. Дії, пов`язані з направленням на переробку (зміну призначеного використання), вилучення та/або відкликання, та/або утилізацію об`єктів санітарних заходів, не вважаються обігом; до операторів ринку харчових продуктів належать суб`єкти господарювання та фізичні особи, якщо вони провадять діяльність з метою або без мети отримання прибутку та займаються виробництвом та/або обігом харчових продуктів або інших об`єктів санітарних заходів.

Тобто відповідач є оператором ринку харчових продуктів, однак, з огляду на норму п.п. 1 та 7 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», оператори ринку зобов`язані: забезпечувати дотримання вимог цього Закону щодо гігієнічних вимог до харчових продуктів на всіх стадіях їх виробництва та обігу; вилучати та/або відкликати у встановлених законом випадках харчові продукти, які перебувають в обігу, якщо встановлено, що ці продукти можуть спричинити шкідливий вплив для здоров`я людини.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» харчові продукти непридатні до споживання підлягають вилученню з обігу та/або відкликанню відповідно до вимог цього Закону.

Тобто, здійснення кожним оператором ринку харчових продуктів своїх повноважень відбувається в межах їх функціональних обов`язків та стадій обігу. Вилучення та/або відкликання харчових продуктів, які перебувають в обігу, якщо встановлено, що ці продукти можуть спричинити шкідливий вплив для здоров`я людини, відбувається у встановлених законом випадках та порядку.

Права операторів ринку визначені ст. 19 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», серед яких не визначено права зупинення чи вилучення з обігу непридатних харчових продуктів.

В той же час, п. 9 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» передбачає, що оператор ринку має право бути звільненими за рішенням суду від відшкодування збитків, пов`язаних із непридатністю до споживання та/або небезпечністю об`єкта санітарних заходів, завданих внаслідок порушення іншими особами, в тому числі споживачами, вимог законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що зміна природних властивостей переданих на зберігання продуктів харчування у зв`язку з закінченням терміну придатності сталась з вини позивача, як Поклажодавця, що звільняє відповідача, як Зберігача, від відповідальності та відшкодування збитків у зв`язку з непридатністю продуктів харчування через закінчення терміну придатності, обрахованого в установленому порядку від дати виготовлення, але в будь-якому випадку від дати передачі на зберігання за Актом приймання-передачі продуктів харчування від 17.12.2019 року.

Обов`язки оператора ринку визначені в ст. 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», ч. 1 якої визначає, що оператори ринку відповідають за виконання вимог законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів у межах діяльності, яку вони здійснюють.

В той же час, порядок вилучення з обігу неякісної та небезпечної продукції врегульовано Розділом ІІ Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції».

Зокрема, ст. 5 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» визначено, що неякісна та небезпечна продукція підлягає обов`язковому вилученню з обігу.

Вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу здійснюється власником цієї продукції за його рішенням або за рішенням спеціально уповноважених органів виконавчої влади відповідно до їх повноважень.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» врегульовано питання вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу за рішенням її власника та передбачено, що власник продукції зобов`язаний вилучити з обігу неякісну та небезпечну продукцію, привести її, при можливості, у відповідність з вимогами відповідних нормативно-правових актів або забезпечити переробку, утилізацію чи знищення такої

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» врегульовано питання вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу і подальше поводження з нею за рішенням спеціально уповноважених органів виконавчої влади та передбачено, що спеціально уповноважені органи виконавчої влади, які здійснюють державний контроль і нагляд за якістю та безпечністю продукції (далі - спеціально уповноважені органи виконавчої влади), на підставі результатів відповідних перевірок видають у межах своїх повноважень обов`язкові для виконання власником продукції рішення про вилучення з обігу неякісної та небезпечної продукції і подальше поводження з нею.

Таким чином, вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу здійснюється власником цієї продукції за його рішенням або за рішенням спеціально уповноважених органів виконавчої влади відповідно до їх повноважень. При цьому, відповідач не належить до кола осіб, які мають повноваження щодо вилучення неякісної та небезпечної продукції з обігу.

Також, суд зазначає, що відповідач невірно тлумачить ному ст. 8 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції», яка передбачає, що вилучення з обігу неякісної та небезпечної продукції здійснюється власником цієї продукції шляхом недопущення можливості її реалізації, споживання чи використання за призначенням, а також шляхом повернення її суб`єктами підприємницької діяльності, в яких ця продукція знаходиться на підставі договорів доручення, схову, перевезення та інших цивільно-правових договорів, що не передбачають передачі прав власності на продукцію.

Вилучена з обігу неякісна та небезпечна продукція повинна зберігатися власником у належно обладнаних і опломбованих (опечатаних) приміщеннях.

Тобто, формулювання «шляхом повернення її суб`єктами підприємницької діяльності» передбачає саме повернення власнику, а не «передачі її суб`єктові підприємницької діяльності, в якого ця продукція знаходиться на підставі договору зберігання», як помилково зазначає відповідач.

Матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів щодо вилучення з обігу переданих позивачем на зберігання продуктів харчування, термін придатності яких прострочено (утилізації) і у відповідача з огляду на норми Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» відсутні такі повноваження.

В той же час, при належному виконанні своїх зобов`язань за Договором зберігання, відповідні продукти харчування мають бути в наявності у відповідача за видами та кількістю, тому підлягають поверненню власник порзивачу зі зберігання з урахуванням зміни природних властивостей термінів придатності. Після чого, відповідальність за спірні продукти харчування переходить до їх власника.

При цьому, суд критично оцінює твердження відповідача, що він має намір у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» ініціювати процедуру вилучення прострочених і небезпечних продуктів харчування з обігу.

Зокрема, з огляду на ч. 3 ст. 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», якщо оператор ринку вважає або має підстави вважати, що харчові продукти, обіг яких він здійснює, не відповідають вимогам безпечності, він негайно розпочинає процедуру вилучення цих харчових продуктів з обігу та у строк не більше двох робочих днів письмово інформує про виявлену невідповідність компетентний орган.

Однак, відповідач не дотримався вимог та строків, наведених у ч. 3 ст. 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», крім того, не вжив наведених заходів і протягом перебування справи на розгляді в суді, що свідчить про відсутність відповідного наміру та може свідчити про ухилення від виконання зобов`язань за Договором зберігання.

В будь-якому випадку, з огляду на норму ст. 7 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» спеціально уповноважені органи виконавчої влади, які здійснюють державний контроль і нагляд за якістю та безпечністю продукції на підставі результатів відповідних перевірок видають у межах своїх повноважень рішення про вилучення з обігу неякісної та небезпечної продукції і подальше поводження з нею саме власнику продукції, яким є позивач.

Також, з врахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд враховує, що продукти харчування зі встановленими і відомими сторонам термінами придатності були передані на зберігання ще 17.12.2019 року, після чого Договір зберігання неодноразово продовжувався за взаємною згодою сторін (аж до 31.10.2021 року, тобто майже на чотири роки), в тому числі і після закінчення термінів придатності, на які посилається відповідач. В той же час, сторони мали усвідомлювати наслідки продовження термінів зберігання продуктів харчування поза термінами їх придатності, однак не враховували відповідні факти і вчиняли правочини, які породжують відповідні правові наслідки. Така поведінка сторін, серед іншого, може свідчить про удаваність вчинених ними правочинів і правовідносини збергінання можуть приховувати інші правовідносини, які сторони дійсно вчиняли. Тому, сторони не позбавлені можливості врегулювати спір на підставі дійсно вчинених правочинів.

З огляду на заявлені позовні вимоги та встановлені в ході розгляду спору обставини, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку з повернення зі зберігання належних позивачу продуктів харчування за наведеним в Акті приймання-передачі продуктів харчування від 17.12.2019 року переліком та кількістю, які обліковувались на зберіганні станом на дату закінчення строку дії Договору (31.10.2021 року), без врахування їх стану за строками придатності.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного податкового університету до Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» прo зобов`язання повернути продукти харчування з відповідального зберігання задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Підприємство «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, 15 Б, кв. 60, ) повернути Державному податковому університету (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Університетська, 31, ) продукти харчування, прийняті на зберігання відповідно до договору про відповідальне зберігання від 17.12.2019 року та акта приймання-передачі майна від 17.12.2019 року, та які залишились на відповідному зберіганні у відповідача станом на 31.10.2021 року, а саме:

1) ковбаса «Сервелат» в/г (900,261 кг);

2) м`ясо свинини б/к заморожене (2583,550 кг);

3) м`ясо яловичини б/к заморожене (812,300 кг);

4) сосиски в/г (2167,668 кг);

5) стегно куряче заморожене (383,892 кг);

6) філе куряче заморожене (268,192 кг).

3. Стягнути з Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Машинобудівників, 15 Б, кв. 60, ) на користь Державного податкового університету (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Університетська, 31, ) 2 481,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 05.10.2023 року