ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/47/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ - адвокат Пахомова О.А., за довіреністю;

від Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса - адвокат Сідєльніков А.В., на підставі ордера, Сметанюк І.М., в порядку сампредставництва.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 року, м. Одеса, суддя Літвінов С.В., повний текст рішення складено та підписано 22.06.2023 року

у справі №916/47/22

за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача: Акціонерного товариства "Одесагаз", м. Одеса

про стягнення 5 135 389 329 грн. 84 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

У січні 2022 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Одесагаз» у якому просило стягнути з відповідача на свою користь вартість безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 2 639 200 346 грн. 31 коп.

У подальшому, 28.01.2022 року до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд першої інстанції стягнути з Акціонерного товариства «Одесагаз» на свою користь вартість безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 5 135 389 329 грн. 84 коп.

Зокрема, позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» обґрунтовано тим, що у період вересня-грудня 2018 року, січня, лютого, липня-грудня 2019 року позивач здійснював діяльність з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами відповідно до Ліцензії серії АЕ №194511 від 11.03.2013 року, виданою згідно з постановою НКРЕКП №211 від 28.02.2013 року зі строком дії до 01.01.2020 року та згідно з Законом України «Про ринок природного газу», а також був Оператором газотранспортної системи.

При цьому, як зазначено позивачем, Акціонерне товариство "Одесагаз", м. Одеса є суміжним оператором газорозподільної системи - суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу, відповідно до Ліцензії, виданої згідно із постановою НКРЕКП від 29.06.2017 року №841, Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 року №201, та згідно ст. 37, 38 Закону України №329 повинен забезпечувати здійснення покладених на нього функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально - технічних, людських та інших ресурсів, придбавати енергоресурси, необхідні для здійснення своєї господарської діяльності, у недискримінаційний та прозорий спосіб.

Позивачем вказано, що Оператор ГТС при визначенні алокації по точці входу або точці виходу у своїй діяльності ґрунтується на даних номінацій/місячних номінацій/реномінацій, поданих замовником послуг по точці входу та по точці виходу; даних торгових операцій між оптовими продавцями та оптовими покупцями (постачальниками) у віртуальних торгових точках входу/виходу, які адмініструє оператор газотранспортної системи; даних суміжних операторів, суміжних газовидобувних підприємств, газовидобувних підприємств, прямого споживача; даних комерційних вузлів обліку, встановлених у фізичних точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, та комерційних вузлів обліку, встановлених на об`єктах замовників послуг транспортування чи їх контрагентів (споживачів), з урахуванням вимог та особливостей, передбачених цим розділом.

Також позивачем зазначено, що відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

На переконання позивача, виходячи з положень ст.ст.37,39 Закону України «Про ринок природного газу», абз.2 п.4 гл. 6 розділу III Кодексу газотранспортної системи (ГТС), відповідно до підпунктів 14, 16, 26 - 28 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 року №201, в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу відповідач, для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності, повинен здійснити закупівлю природного газу в обсягах, достатніх для надання послуг з розподілу природного газу.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз», зазначає, що протягом спірного періоду Акціонерне товариство «Одесагаз», як Оператор ГРМ, безпідставно набуло з газорозподільної системи для покриття власних виробничо-технічних витрат природний газ у загальному обсязі 73 454 050 грн. 07 куб.м, власником якого є позивач.

При цьому, позивач зауважив, що відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС (в редакції від 07.05.2017) об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Оператор ГРМ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ) закуповує природний газ у власника природного газу (в тому числі ГДП, ВБГ, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

В той же час, як вказано позивачем, у разі, якщо обсяги природного газу, що надходять до газотранспортної системи на точці входу та обсяги, які відбираються на точці виходу, відрізняються, фактично виникає небаланс: позитивний небаланс - у разі перевищення обсягів поданого природного газу над відібраним (фактичне перевищення пропозиції над попитом), негативний - у разі перевищення обсягів відібраного природного газу над поданим (перевищення попиту над пропозицією) (п.5 гл.1 розд.І, гл.1 розд. XIV Кодексу ГТС). Негативний місячний небаланс може покриватись як Оператором ГТС шляхом надання послуг з балансування, так і оператором ГРС самостійно (шляхом купівлі природного газу у інших замовників послуг балансування або відбору природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації за цей газовий місяць) відповідно до п.п. 4, 7 гл. 3 розд. XIV Кодексу ГТС.

Проте, як зауважено позивачем, у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому 2019 року Акціонерне товариство «Одесагаз» фактично не закупило природний газ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ), але здійснило відбір із Газотранспортної системи природного газу в обсягах 57 134 597,00 куб.м., що підтверджується звітами (алокацією) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року; актами надання послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, рахунками - фактури; звітами по точкам входу/виходу замовника; звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (отримані позивачем на запит Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від НКРЕКП).

З огляду на це позивач вважає, що відбір природного газу у зазначених обсягах здійснений Акціонерним товариством «Одесагаз» за межами правовідносин, що врегульовані Кодексом ГТС України та за відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо передачі спірного майна, а відтак - майно, набуте Акціонерним товариством «Одесагаз» за рахунок Акціонерного товариства «Укртрансгаз», є таким, що набуте за відсутності правових підстав.

Тобто, на думку позивача, здійснений відповідачем відбір природного газу в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з ресурсу позивача, за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, які є правовою підставою для застосування норм ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Вказані обставини стали підставою для його звернення до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Одесагаз» вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 73 454 050, 07 куб., попередній розмір якого становить 5 135 389 329 грн. 84 коп.

В ході розгляду справи Акціонерним товариством «Одесагаз» було заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 року у справі №916/47/22, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 року, у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Одесагаз» про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м вартістю 5 135 389 329, 84 грн. відмовлено.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» із судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції не погодилося та звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2023 року касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено повністю; рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 року у справі №916/47/22 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

При цьому, за висновками суду касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що при встановленні факту наявності чи відсутності підстав для стягнення вартості безпідставно отриманого природного газу необхідно виходити із доказів, які свідчать про відхилення у функціонуванні ГТС від її звичайного рівня (загроза цілісності ГТС), доказів, які підтверджують факт вчинення оператором ГТС дій, які були вчинені з врегулювання небалансу.

В той же час, як висновано Верховним Судом, виконання оператором газотранспортної системи покладених на нього обов`язків з забезпечення цілісності газотранспортної системи відповідно до пункту 3 розділу XIІІ Кодексу ГТС не впливає на підтвердження відбору відповідачем обсягу природного газу з газотранспортної системи та виходить за межі предмету доказування у цій справі, що не було враховано судами попередніх інстанцій.

Вищевикладене в сукупності свідчить про неналежне дослідження господарськими судами обставин та дійсних підстав звернення Aкціонерного товариства «Укртрансгаз» до суду. Верховний Суд зазначив, що суди фактично не з`ясували, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги Aкціонерного товариства «Укртрансгаз».

Після повторного розгляду Господарським судом Одеської області справи №916/47/22, рішенням від 12.06.2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Акціонерного товариства "Одесагаз" про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м вартістю 5 135 389 329, 84 грн. відмовлено повністю.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив, що, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникли між сторонами, встановлено, що позивач фактично не є постачальником газу, тобто його власником, якому він має відшкодовуватись чи повертатись.

Проте, на переконання місцевого господарського суду, відповідні норми Кодексу ГТС направлені в цілому на відшкодування обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, які були понесені внаслідок вимушених дій щодо балансування газотранспортної системи, з огляду на що предметом спору у даному випадку можуть виступати грошові кошти (обґрунтовані та реальні витрати) позивача, витрачені на балансування газотранспортної системи.

В той же час, вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції виснував, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є за своїм змістом деліктними, а не кондикційними, а тому підстави для задоволення вимог в частині зобов`язання повернути майно в натурі відсутні.

Обґрунтовуючи свої висновки, місцевий господарський суд також вказав, що у даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів як того, що у відповідача відбувся приріст майна без достатніх правових підстав так і того, що позивач поніс реальні витрати на закупку природного газу з метою балансування системи з вини відповідача, що також підтверджується тим, що судовими рішеннями у справі № 916/2467/19 та № 916/3201/19 в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року встановлено, що Акціонерне товариство «Одесагаз» не здійснювало відбору з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат, а Акціонерне товариство «Укртрансгаз» не понесло обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи.

Разом з тим, щодо посилань позивача на обов`язок відповідача повернути безпідставно набуте майно (природний газ в загальному обсязі 73 454 050, 07 куб.м.) його власнику - Акціонерному товариству "Укртрансгаз", з посиланням на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вказав, що такий вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти, як придбання особою майна або його зберігання за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Проте, оскільки одночасне подання віндикаційного та негаторного позову (вимог) неможливе, з огляду на те, що такі вимоги є взаємовиключними, у даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог, та, як наслідок, підстави для застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах за клопотанням відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз», м. Київ із рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 року у справі № 916/47/22 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги до Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса задовольнити у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на встановлені судами у даній справі обставини справи, зазначив, що подані позивачем докази та його доводи, зазначені у позовній заяві, не були спростовані відповідачем та повторно (при новому розгляді справи) залишені судом першої інстанції без належної правової оцінки.

Окрім зазначеного, на переконання скаржника, суд першої інстанції прийшов до суперечливих висновків щодо правової природи спірних правовідносин та до необґрунтованих висновків, що мають місце деліктні правовідносини.

Так, на думку скаржника, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції невмотивовано та за відсутності посилання на докази, які містяться у матеріалах даної справи, приходить до помилкового висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є за своїм змістом деліктними, а не кондикційними, підстави для задоволення вимог в частині зобов`язання повернути майно в натурі відсутні.

При цьому, скаржник звернув увагу колегії суддів на ту обставину, що вимоги про «зобов`язання повернути майно в натурі» взагалі відсутні у даному спорі, так як предметом позову є стягнення вартості безпідставно набутого майна, а не повернення його в натурі, про що помилково зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, на думку апелянта, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з іншого предмета спору, який не був заявлений позивачем у даній справі.

Разом з тим, за доводами апеляційної скарги, позивач у межах справи №916/47/22 доводить наявність трьох ознак, які підтверджують існування між сторонами кондикційних зобов`язань, на що, на переконання скаржника, не звернув уваги суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, зокрема:

По-перше - має місце набуття майна відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

Так, як зазначено позивачем, у спірний період відповідач спожив (використав у процесі своєї господарської діяльності з розподілу природного газу) 73 454 050,07 куб. м за період вересень-грудень 2018 року, січень-лютий, липень-грудень 2019 року, попередній розмір вартості якого становив 5 135 389 329 грн. 84 коп., з огляду на що у відповідача відбувся приріст майна, за рахунок якого Акціонерне товариство «Одесагаз» отримало прибуток у процесі своєї господарської діяльності, зокрема, використовуючи природний газ для своїх виробничо-технологічних витрат та власних потреб обсягом 73 454,05007 тис. м куб.

По-друге - природний газ обсягом 73 454,05007 тис. м куб. був відсутній у відповідача та такий не перебував на зберіганні у підземних сховищах природного газу.

Тобто, на думку позивача, відповідач не мав у своєму розпорядженні у спірному періоді 73 454,05007 тис. м куб. та немає такого обсягу природного газу і на даний час, докази про зворотнє відсутні у матеріалах справи - отже природний газ у обсязі 73 454,05007 тис. м куб. до того часу, як його використав у процесі своєї діяльності відповідач, належав іншій юридичній особі та вибув з її власності у процесі споживання його відповідачем.

Позивач доводить у межах даної справи те, що особою, з ресурсу якої у спірний період вибув природний газ обсягом 73 454,05007 тис. м куб., є саме позивач, враховуючи те, що Акціонерне товариство «Укртрансгаз» у спірний період виконувало функції оператора газотранспортної системи, який відповідає за роботу ГТС, врівноважує попит і пропозицію при відборах природного газу замовниками послуг транспортування, управляє потоками природного газу, збалансовує систему, подає в ГТС обсяги природного газу у разі наявності негативного небалансу у замовників послуг транспортування - якщо відбір ними обсягів природного газу перевищує подачу таких обсягів в ГТС (негативний небаланс). Такі функції покладені виключно на оператора ГТС, тобто на позивача, а інші суб`єкти ринку природного газу не можуть вчиняти дії щодо фізичного балансування ГТС.

Тобто, як вважає позивач, відповідач відібрав природний газ, який не міг виникнути з нічого та бути набутим ним від невизначеного власника. Таким власником є Акціонерне товариство «Укртрансгаз», з ресурсу якого і вибув у спірний період природний газ обсягом 73 454,05007 тис. м. куб., так як лише позивач, вчиняючи дії фізичного балансування, подав такі обсяги природного газу в ГТС, а безоплатне споживання енергоресурсу не може відбуватися жодним суб`єктом ринку природного газу за рахунок іншого суб`єкта.

Також позивач зазначає, що його позиція полягає у тому, що він є власником природного газу, який був безпідставно відібраний відповідачем. Проте, на переконання скаржника, суд першої інстанції не звернув уваги на такі суттєві відмінності та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 року у даній справі, зокрема: «саме позивач забезпечує наявність достатнього обсягу природного газу в газотранспортній системі для підтримання її звичайного рівня функціонування та несе витрати на його придбання».

Скаржник наголосив, що протягом усього спірного періоду, в якому відбувався відбір природного газу відповідачем, у позивача був наявний ресурс природного газу, придбаного за договорами та актами, наданими позивачем.

Таким чином, на переконання скаржника, єдиним джерелом для отримання природного газу відповідачем, який був використаний ним для виробничо-технологічних потреб, був лише природний газ позивача, який останній придбав у постачальників НАК «Нафтогаз України», ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» за договорами купівлі-продажу згідно з актами приймання-передачі газу та який був поданий позивачем до газотранспортної системи в рамках фізичного балансування для забезпечення необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу, яке було порушено внаслідок безпідставного відбору відповідачем 73 454,05007 тис. куб. м природного газу.

Отже, на думку скаржника, право позивача є порушеним, а відповідач зобов`язаний сплатити кошти за фактично використаний ним енергоресурс, за який він не здійснив розрахунки. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на докази, які наявні у матеріалах справи, особою, з володіння якої у спірний період вибув природний газ обсягом 73 454,05007 тис. м куб., є саме позивач.

По-третє, як вважає позивач, у даному разі відсутні правові підстави для набуття відповідачем від позивача природного газу обсягом 73 454,05007 тис. м куб., оскільки між сторонами немає укладеного договору купівлі-продажу природного газу, при цьому, договори транспортування природного газу від 01.03.2016 року № та № від 29.03.2019 року, умовами яких була передбачена можливість надання послуг балансування та, відповідно, можливість сторонами врегулювати питання споживання природного газу у разі його неподання в ГТС замовником послуг транспортування, визнано неукладеними згідно з судовими рішеннями у справах №916/3201/19 та № 916/2467/19.

Також скаржник вважає, що обґрунтування судового рішення іншими судовими справами, які мають інший предмет та підстави позову, є неприпустимим, це не відповідає завданням та основним засадам господарського судочинства та порушує право Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на легітимне очікування законного та обґрунтованого судового рішення з метою ефективного захисту порушених прав і законних інтересів позивача.

З цього приводу скаржник вказав, що предметами позовів у справах №916/3201/19, №916/2467/19 були стягнення заборгованості за надані на підставі договору на транспортування природного газу послуги балансування, пені, 3% річних та інфляційних втрат, а предметом позову по даній справі є стягнення вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 73 454 050, 07 куб. м.; підставами позову у справах №916/3201/19, №916/2467/19 були умови укладених між сторонами договорів транспортування природного газу, а підставою позовних вимог по даній справі є факт безпідставності набуття відповідачем обсягу природного газу.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що предметом дослідження судом першої інстанції мали бути заявлені позовні вимоги про повернення вартості безпідставно набутого майна та фактичні обставини щодо відбору відповідачем вказаного обсягу природного газу з газотранспортної системи протягом вересня-грудня 2018 року та січня, лютого, липня-грудня 2019 року, у тому числі, встановлення факту відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем.

Проте, на думку скаржника, зазначення в мотивувальній частині оскаржуваного рішення правових висновків щодо «не понесення позивачем обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи», які були зроблені у справах №916/3201/19, №916/2467/19, які не є релевантними до справи №916/47/22, свідчить про здійснення неналежного обґрунтування оскаржуваного рішення, недотримання судом першої інстанції вимог щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

В той же час, апелянт наголосив, що судом першої інстанції зроблено висновки щодо обставин та доказів, на які позивач не посилався взагалі, отже висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, ґрунтуються на доказах, якими позивач не обґрунтовував позовні вимоги, у зв`язку із чим має місце нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, зокрема, оскаржуване рішення не містить оцінки доказів, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги - ні в цілому, ні окремо по групі однотипних доказів, мотивів відхилення або врахування таких доказів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 року у справі № 916/47/22, справу призначено до судового розгляду.

14.09.2023 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від начальника юридичної служби відповідача та 15.09.2023 року від адвоката - представника відповідача надійшли відзиви на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ (вх. 2036/23/Д1 та 2036/23/Д2 відповідно), які є ідентичними за своїм змістом.

19.09.2023 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшли заперечення (вх. №2036/23/Д3), у яких позивач просив апеляційний суд залишити без розгляду відзив Акціонерного товариства «Одесагаз», врахувати вказані заперечення та задовольнити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Зокрема, вказані заперечення обґрунтовано тим, що в першу чергу відповідачем пропущено процесуальний строк, визначений ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, необхідний для подання відзиву на апеляційну скаргу, а тому, поданий останнім до суду апеляційної інстанції відзив має бути судовою колегією залишений без розгляду, оскільки Акціонерним товариством «Одесагаз» не заявлено відповідного клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Разом з тим, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду, скаржник зазначив, що суд першої інстанції, не дослідивши матеріали справи належним чином, дійшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, висновки місцевого господарського суду є суперечливими, не стосуються спірних правовідносин, а доказам, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, не надано оцінки взагалі, внаслідок чого було прийнято неправомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З приводу цього судова колегія зазначає наступне.

За вимогами ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

В той же час, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 року у справі №916/47/22 відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі засобами зв`язку. Зазначену ухвалу направлено Акціонерному товариству «Одесагаз» на офіційну електронну пошту ;, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про електронну відправку та засобами поштового зв`язку, про отримання ухвали відповідачем 28.07.2023 року свідчить наявне у матеріалах господарської справи поштове повідомлення від 24.07.2023 року.

Таким чином, останнім днем строку, необхідного для надсилання на адресу апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу було 12.08.2023 року.

Відзиви представниками відповідача направлено на адресу Південно - західного апеляційного господарського суду 14.09.2023 року та 15.09.2023 року відповідно. При цьому, у прохальній частині таких відзивів представники Акціонерного товариства «Одесагаз» не ставили перед судом питання щодо поновлення процесуального строку на їх подання.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

В той же час, згідно із ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

При цьому, оскільки у тих випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, суд також не може продовжити строк понад встановлений цим кодексом строк (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 року у справі № 904/5995/16).

Отже, враховуючи те, що відповідачем питання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу перед апеляційним господарським судом не ставилося, останні подані суду поза межами встановлених судом та чинним процесуальним кодексом строком, судова колегія дійшла висновку про те, що відзиви представників відповідача від 14.09.2023 року на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ (вх. 2036/23/Д1 та 2036/23/Д2 відповідно) необхідно залишити без розгляду.

04.10.2023 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшли пояснення (вх. №2036/23/Д5), у яких позивач просив суд апеляційної інстанції долучити вказані пояснення до матеріалів господарської справи №916/47/22 та врахувати їх під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення; задовольнити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Вирішуючи питання про долучення письмових пояснень позивача, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання, виходячи з наступного.

Так, з тексту письмових пояснень скаржника вбачається, що останнім фактично наводяться додаткові обґрунтування неправомірності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, при цьому, ці доводи за своєю суттю є доповненнями до апеляційної скарги.

В той же час, вимогами ч. 1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відтак, зважаючи на те, що під час подання письмових пояснень скаржником, які по суті є доповненням до апеляційної скарги, останнім не ставилося питання про поновлення процесуального строку на подання таких доповнень, строк, встановлений чинним процесуальним законодавством, закінчився, судова колегія визначилася про необхідність такі пояснення скаржника залишити без розгляду.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрасгаз», м. Київ до Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», м. Одеса задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, посилаючись на обставини, встановлені судами у даній справі, а також на висновки Верховного Суду, зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є за своїм змістом деліктними, а не кондикційними, з огляду на що підстави для задоволення вимог в частині зобов`язання повернути майно в натурі відсутні.

Також відповідач наголосив, що він не є постачальником газу, тобто його власником, якому він має відшкодовуватись чи повертатись, внаслідок чого доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування рішення суду першої інстанції у даному разі відсутні. Останній просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу скаржника залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вислухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 року у справі № 916/47/22 є правомірним та таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Так, на підтвердження своєї правової позиції позивачем до позовної заяви було надано суду наступні документи:

звіти (алокації) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, відібраного з точки виходу Акціонерного товариства «Одесагаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) та звітами проділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу Акціонерного товариства «Одесагаз», між замовниками послуг транспортування в розрізі їх контрагентів - споживачів за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року. При цьому, зазначені звіти складені і підписані відповідачем як оператором газорозподільної мережі, та надані позивачу на виконання обов`язку, встановленого п. 1 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС;

договори про закупівлю природного газу, укладені між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз» та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» від 15.12.2017 року, від 22.12.2017 року, від 04.01.2018 року, від 28.08.2018 року, від 30.07.2019 року, від 30.10.2019 року, 28.11.2019 року, додаткові угоди до них, акти приймання - передачі природного газу. При цьому, як встановлено апеляційним судом, за п. 1.2., 1.1. вказаних договорів, предметом закупівлі був природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування;

договори про закупівлю природного газу від 28.08.2018 року, від 25.09.2018 року, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трагіфура Юкрейн» та Акціонерним товариством «Укртрансгаз», додаткові угоди до них, акти приймання - передачі природного газу від 30.09.2018 року, від 31.10.2018 року, від 30.11.2018 року, від 31.12.2018 року, від 31.01.2019 року, від 28.02.2019 року. При цьому, як встановлено апеляційним судом, за п. 1.2. вказаного договору, предметом закупівлі був природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування;

договори про закупівлю природного газу від 25.09.2018 року, від 22.11.2018 року, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еру Трейдінг» та Акціонерним товариством «Укртрансгаз», додаткові угоди до них, акти приймання передачі природного газу від 30.09.2018 року, від 31.10.2018 року, від 30.11.2018 року, від 31.12.2018 року, від 31.01.2019 року, від 28.02.2019 року;

договір про закупівлю природного газу від 27.05.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дтек Трейдінг» та Акціонерним товариством «Укртрансгаз», додаткові угоди до нього, акти приймання передачі природного газу від 31.08.2019 року, від 30.11.2019 року;

договори про закупівлю природного газу від 27.05.2019 року, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроенерготрейд» та Акціонерним товариством «Укртрансгаз», додаткові угоди до них, акти приймання передачі природного газу від 30.07.2019 року, від 30.09.2019 року, від 31.10.2019 року, від 30.11.2019 року, від 31.12.2019 року;

акти наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень- грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року;

рахунки-фактури за послуги балансування обсягів природного газу за період з 30.09.2018 року по лютий 2019 року;

розрахунки вартості послуг балансування;

звіти за точками входу/виходу замовника послуг транспортування, складеними оператором ГТС на підставі даних про місячний небаланс Акціонерного товариства «Одесагаз» послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС та надіслані на адресу Aкціонерного товариства «Одесагаз»;

довідки №1 про добові небаланси Акціонерного товариства «Одесагаз», що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат оператора газорозподільної системи за період з липня 2019 року по грудень 2019 року;

довідки №3 про добові небаланси Акціонерного товариства «Одесагаз», за період з липня 2019 року по грудень 2019 року;

звіти про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (отримані на запит Aкціонерного товариства «Укртрансгаз» від НКРЕКП), з яких, на переконання позивача, вбачається відбір відповідачем природного газу впродовж вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року з обсягів природного газу позивача, який був використаний відповідачем для покриття власних нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат в наступних обсягах (копії містяться в матеріалах справи);

форми № 2, 3, 4, 9, які розміщені на матеріальному (електронному) носії - цифровому диску DVD-R, в яких, на переконання позивача, містяться відомості про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби), про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово, інформацією про перетоки між ОГРМ, повідомленнями про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру жодного постачальника, постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ОГРМ або така номінація була відхилена оператором ГРМ/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання (електронний носій із зазначеними електронними доказами надано суду першої інстанції, проте відтворити його неможливо);

внутрішні реєстри позивача щодо надходження та використання природного газу, з яких вбачається, що природний газ, зокрема використовувався останнім для власних потреб, для балансування;

зведені акти приймання-передачі природного газу за липень - грудень 2019 року, укладені між уповноваженими особами Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Акціонерного товариства «Миколаївгаз»;

інформацією з інформаційної платформи щодо балансу газу у липні-грудні 2019 року по AT «Одесагаз», яка відображає виробничо-технологічні витрати відповідача та підтверджує небаланс газу в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м.

Також, з матеріалів господарської справи вбачається, що відповідно до довідки про наявність/відсутність природного газу в газосховищах Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 16.11.2021 року, станом на 16.11.2021 року в газосховищах Товариства, природний газ Акціонерного товариства «Укртрансгаз» не обліковується.

Інших письмових доказів щодо спірних правовідносин між сторонами у даній справі матеріали не містять.

Предметом розгляду у цій справі є заявлені позивачем до відповідача вимоги про стягнення вартості безпідставно набутого майна - природного газу у визначених ним обсягах та розмірі, з посиланням позивача на несанкціонований відбір відповідачем природного газу за відсутності у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору у спірний період - у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про нафту і газ», Закону України «Про трубопровідний транспорт», Цивільного та Господарського кодексів України.

Так, правові засади функціонування ринку природного газу України визначені Законом України «Про ринок природного газу», що застосовується до спірних правовідносинах в редакцій, чинній на момент їх виникнення (далі - Закон), відповідно до пунктів 17, 18, 27, 37 частини першої статті 1 якого оператор ГТС - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);

оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників);

постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу;

споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12 Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

За положеннями абзаців 1-3 пункту 9 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила постачання природного газу), постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 розділу II Правил споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (Кодекс ГТС), затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 року, який також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до п.5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;

несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу ХІІ цього Кодексу;

балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;

комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації;

фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи (п.10 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, належними доказами про здійснення споживачем несанкціонованого відбору газу є документи, з яких вбачається: відсутність по відповідному суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; самовільне під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку, самовільне відновлення споживання природного газу тощо. Окрім того, докази на підтвердження фактичного обсягу (об`єму) використаного природного газу та докази внесення спірного обсягу (об`єму) природного газу в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

Відповідно до п.4 4 глави 3 розділу І Кодексу ГТС експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно п. 4 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу XIV Оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць.

Пунктом 1 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено, що розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу.

У пункті 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС зазначено, що оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів.

Так, судами, під час неодноразового розгляду даної справи встановлено, що відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 лютого 2017 року № 201, ліцензіат (Акціонерне товариство «Укртрансгаз») надає послуги транспортування природного газу за тарифами, встановленими НКРЕКП згідно з методологією визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу. Тобто, на підставі законів та спеціальних підзаконних нормативних актів саме на Акціонерне товариство «Укртрансгаз» покладено балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та дискримінаційний спосіб, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

В той же час, Акціонерне товариство «Одесагаз» (відповідач) здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на підставі Ліцензії АЕ № 295532 з безстроковим терміном дії виданої згідно постанови НКРЕКП від 15.12.2015 року в межах території міста Одеса та Одеської області, де знаходяться газорозподільні мережі, що перебувають у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Одесагаз» з метою його фізичної доставки споживачам.

Таким чином, з огляду на те, що і позивач, і відповідач у даній справі є учасниками ринку природного газу, які здійснюють діяльність з транспортування та розподілу природного газу, оцінка правовідносин сторін та зібраних у справі доказів на підтвердження обставин обігу природного газу має бути здійснена з врахуванням спеціального законодавства, зокрема, Закону України «Про ринок природного газу», Правил постачання природного газу, Кодексу газотранспортної системи, Кодексу газорозподільних систем.

Позивач, формулюючи свої позовні вимоги, вважає, що відповідачем безпідставно з газорозподільної мережі здійснено несанкціонований відбір природного газу, внаслідок чого останній безпідставно зберіг у себе майно, яке належить позивачу, у зв`язку із чим у нього виник обов`язок по відшкодуванню власнику вартості природного газу, відібраного ним у спірний період.

Таким чином, зважаючи на предмет та підстави позову у даній справі, позивач вважає, що у відповідача виникли зобов`язання, пов`язані із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами гл. 83 Цивільного кодексу України, оскільки, відмовляючи у стягненні заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу у справі № 916/3201/19, суди дійшли висновків про неузгодженість сторонами (Акціонерним товариством «Укртрансгаз» та Акціонерним товариством «Одесагаз») такої істотної умови, як предмет договору, а тому договір від 01.03.2016 року №, в силу вимог ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, є неукладеним та відмовляючи у стягненні компенсації обсягів добових небалансів природного газу у справі №916/2467/19 суди також, як і у справі № 916/3201/19, дійшли висновків про неузгодженість між сторонами (Акціонерним товариством «Укртрансгаз» та Акціонерним товариством «Одесагаз») такої істотної умови, як предмет договору, а тому договір № від 29.03.2019 є неукладеним.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За положенням ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

При цьому, кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна (постанови Верховного Суду України від 25.10.2017 у справі № 3-905гс17, Великої Палати Верховного Суду: від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 924/173/19, від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц).

Вимога про повернення потерпілому майна, набутого безпідставно згідно зі статями 1212, 1213 Цивільного кодексу України є основною в кондикційному зобов`язанні.

Як було зазначено раніше судовою колегією, кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Таким чином, у даному разі позивачем заявлено саме кондикційний позов.

Разом з тим, застосування судами положень ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно (такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.12.2021 року у справі №916/1577/19).

Таким чином, у даній справі необхідно встановити факт власності позивача на спірний газ, який, на його переконання і був частково несанкціоновано відібраний відповідачем для вирішення своїх потреб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, на підставі цивільно - правових угод було придбано наступні обсяги газу: у вересні 2018 року отримано 25 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання -передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 25 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 25000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання - передачі природного газу від 31.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 25 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 25 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 10000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 10000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 25 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 15.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 10 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз - України» за договором про закупівлю природного газу від 22.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 10000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання -передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз - України» за договором про закупівлю природного газу від 22.12.2017 №-ВТВ; у вересні 2018 року отримано 15000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання - передачі природного газу від 30.09.2018, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 04.01.2018; у вересні-грудні 2018 року, січні 2019 року отримано 114000,000 тис.куб.м природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 181 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018,30.11.2018,26.12.2018,28.01.2019, 28.02.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №-BTB; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 181 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018,30.11.2018,26.12.2018,28.01.2019, 28.02.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №-BTB; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 181 900,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018,26.12.2018,28.01.2019, 28.02.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №-BTB; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 181 900,000 тис.куб.м. природного газу, згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018,30.11.2018,26.12.2018,28.01.2019, 28.02.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №-BTB; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 181 900,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018,30.11.2018,26.12.2018,28.01.2019, 28.02.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №-BTB; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 181 900,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018,30.11.2018,26.12.2018,28.01.2019, 28.02.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №-BTB; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 181 900,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018,30.11.2018,26.12.2018,28.01.2019, 28.02.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 28.08.2018 №-BTB; у вересні-грудні 2018 року отримано 76000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, оформленими з ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ» за договором про закупівлю природного газу від 25.09.2018 №; у вересні-грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 94000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, оформленими з ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ» за договором про закупівлю природного газу від 25.09.2018 №; у листопаді, грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 13 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018,31.12.2018,31.01.2019,28.02.2019, оформленими з ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ» за договором про закупівлю природного газу від 22.11.2018 №; у листопаді, грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 13 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018, 31.12.2018,31.01.2019,28.02.2019, оформленими з ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ» за договором про закупівлю природного газу від 22.11.2018 №; у листопаді, грудні 2018 року, січні, лютому 2019 року отримано 33000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018,31.12.2018,31.01.2019,28.02.2019, оформленими з ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ» за договором про закупівлю природного газу від 22.11.2018 №1811 000570; у серпні, листопаді 2019 року отримано 8 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з чи приймання-передачі природного газу від 31.08.2019, від 30.11.2019, оформленими з ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» за договором про закупівлю природного газу від 27.05.2019 №; у липні, вересні-грудні 2019 року отримано 32 060,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.07.2019, від 30.09.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» за договором про закупівлю природного газу від 27.05.2019 №; у липні, вересні-грудні 2019 року отримано 32 060,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.07.2019, від 30.09.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» за договором про закупівлю природного газу від 27.05.2019 №; у липні 2019 року отримано 440000,000 тис.куб.м, природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2019, оформленого з АТ «НАК «Нафтогаз України» за договором про закупівлю природного газу від 30.07.2019 №-ВТВ; у жовтні 2019 року отримано 37 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання -передачі природного газу від 31.10.2019, оформленого з АТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 30.10.2019 №-ВТТ; у жовтні 2019 року отримано 37 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2019, оформленого з АТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 30.10.2019 №-ПСГ; у жовтні 2019 року отримано 37 000,000 тис.куб.м. природного.газу згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2019, оформленого з АТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 30.10.2019 №-ПСГ; у жовтні 2019 року отримано 37 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актом приймання -передачі природного газу від 31.10.2019, оформленого з АТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 30.10.2019 № 910000299-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №191100030 І -ВТТ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №191000302-ВТТ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №191100303-BTT; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №-ВТТ; у листопаді, трудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 , №-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно актів приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №911000309-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м, природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 № 911000310-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно з актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №911000311-ПСГ; у листопаді, грудні 2019 року отримано 55 000,000 тис.куб.м. природного газу згідно лами приймання-передачі природного газу від 30.11.2019, від 31.12.2019, оформленими з НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу від 28.11.2019 №911000312-ПСГ.

Відтак, зважаючи на зазначену вище низку правочинів, укладених між позивачем та іншими суб`єктами господарювання, позивач вважає, що ним підтверджено право власності на природний газ, який несанкціоновано було відібрано відповідачем у загальному обсязі 73454050, 07 куб. м.

В той же час, позивач також вважає, що вказане вище підтверджується наявними у матеріалах господарської справи довідкою головного бухгалтера Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про списання газу на балансування за період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, а також реєстрами надходження та використання природного газу за липень-грудень 2019 року.

Надаючи правову оцінку вказаним вище правочинам на підтвердження права власності позивача на природний газ, судова колегія встановила, що газ був придбаний Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в основному задля забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб позивача та для забезпечення балансування.

Тобто, у даному разі, позивачем підтверджено в цілому право власності на загальний, отриманий ним обсяг природного газу.

Проте, як вбачається з цільового призначення предметів закупівлі та наявних у матеріалах господарської справи службових записок позивача про надходження та використання газу ( т. 3 а. с. 147-152), отриманий ним від контрагентів природний газ був використаний або використовується не тільки на балансування, а і на власні потреби, для енергетичних потреб населення, без визначення потреб. При цьому, у реєстрі таких надходжень та використання не зазначено, кому і на якій підставі було такий газ передано для використання, а лише зазначено низку підприємств.

Водночас, надана позивачем довідка головного бухгалтера Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про списання газу на балансування за період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, без номера і дати, також не є свідченням того, що зазначені у ній об`єми газу були використані саме Акціонерним товариством «Одесагаз», а довідка Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 16.11.2021 року не свідчить про те, що у спірний період, зазначений позивачем у позовній заяві, природний газ, який належав відповідачу, обліковувався взагалі.

Таким чином, судова колегія зазначає, що з урахуванням наведених письмових доказів, наявних у матеріалах господарської справи, позивачем фактично не доведено того факту, що ним одержано у власність саме той природний газ, який придбано останнім у відповідності до вказаних вище правочинів та який внаслідок його відбору відповідачем вибув з його користування без згоди Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Більш того, як встановлено судовою колегією, позивачем не доведено того факту, що відібраний незаконно на його думку природний газ відповідачем, дійсно було призначено для вчинення балансуючих дій, оскільки таке призначення газу не розмежоване самим заявником позовних вимог.

У спірні періоди у цій справі згідно з вимогами чинного Кодексу ГТС балансування системи - це діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування.

Фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі алокації (пункт 5 глави 1 розділу I Кодексу ГТС).

Пунктами 1, 2, 3 розділу XIІІ Кодексу ГТС (в редакції на час існування спірних правовідносин) визначено, що замовник послуг транспортування зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій. Замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій. Якщо існує загроза цілісності газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи вживає таких заходів, зокрема, купівлю-продаж природного газу за короткостроковими договорами в точці, в якій відбувається передача природного газу, а в разі відсутності такої можливості - за конкурсною процедурою та за ринковими цінами.

Відповідно до глави 1 Розділу XIV Кодексу ГТС саме замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу.

Згідно з пунктами 1 та 3 глави 3 Розділу XIV Кодексу ГТС (в редакції на час існування спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи здійснює балансуючі дії для, зокрема, підтримання тиску в газотранспортній системі з метою виконання вимог цілісності газотранспортної системи та вимог щодо експлуатації газотранспортної системи.

Оператор газотранспортної системи вчиняє балансуючі дії шляхом купівлі та продажу короткострокових стандартизованих продуктів та/або використання послуг балансування.

Вказане свідчить, що саме позивач забезпечує наявність достатнього обсягу природного газу в газотранспортній системі для підтримання її звичайного рівня функціонування та несе витрати на його придбання.

Водночас, у даній справі предметом спору є не виконання господарських зобов`язань сторонами щодо послуг балансування, а фактично вимога позивача про повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, без належної правової підстави, а у випадку неможливості такого повернення - відшкодування його вартості, а не збитків, як було зазначено представником позивача в судовому засіданні під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, оскільки позовні вимоги останнього не ґрунтуються на правових підставах, які регулюють питання, пов`язані з вимогами про відшкодування збитків позивачу за рахунок відповідача за наявності необхідності доведення саме позивачем та відповідачем чотирьох умов для такого відшкодування, передбаченого нормами ст.22 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України.

Відтак, зважаючи на те, що позивачем не доведено, що природний газ, отриманий ним у власність включає в себе обсяг газу, який на переконання останнього, відповідач незаконно відібрав з газотранспортної системи, судова колегія зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Укртрансгаз» є вірним по своїй суті, оскільки заявником ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належним чином не підтверджено по - перше, що природний газ було відібрано відповідачем саме у власника такого газу, по- друге, що у Акціонерного товариства «Одесагаз» виник приріст майна, отриманого без належних правових підстав, по-третє, що позивачем підтверджено витрати на закупівлю саме того обсягу газу, який було незаконно відібрано відповідачем (оскільки позивачем надані докази щодо загальної закупівля обсягів природного газу у спірний період без підтвердження того, що у газосховищах знову ж таки на спірний період належний відповідачу газ був відсутній), в-четверте, що природний газ, власником якого є позивач, у відібраних відповідачем обсягах без належних правових підстав був призначений саме для балансування, а не власних потреб, тощо.

В той же час, доводи позивача про те, що відбір відповідачем природного газу, який належить на праві власності Акціонерному товариству «Укртрансгаз» з газотранспортної системи у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року підтверджується:

- звітами (алокаціями) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, відібраного з точки виходу АТ «Одесагаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) та звітами проділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ «Одесагаз», між замовниками послуг транспортування в розрізі їх контрагентів - споживачів за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (копії яких наявні в матеріалах справи). Зазначені звіти складені і підписані відповідачем як оператором газорозподільної мережі, та надані позивачу на виконання обов`язку, встановленого п. 1 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС, що підтверджують передані позивачем обсяги природного газу з газотранспортної системи до газорозподільних систем відповідача та розподілені обсяги між підключеними до/через ГРМ споживачами, та, відповідно, підтверджують обсяги фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу відповідача у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому 2019 року;

- актами наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень- рудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, рахунками-фактурами, звітами за точками ходу/виходу замовника, складеними оператором ГТС на підставі даних про місячний небаланс АТ «Одесагаз» послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС та надіслані на адресу AT «Одесагаз» (копії яких наявні в матеріалах справи);

- звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (отримані на запит AT «Укртрансгаз» від НКРЕКП), з яких вбачається відбір відповідачем природного газу впродовж вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року з обсягів природного газу позивача, який був використаний відповідачем для покриття власних нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат в наступних обсягах (копії містяться в матеріалах справи),

- формами № 2, 3, 4, 9, які розміщені на матеріальному (електронному) носії - цифровому диску DVD-R, в яких містяться відомості про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби), про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово, інформацією про перетоки між ОГРМ, повідомленнями про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру жодного постачальника, постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ОГРМ або така номінація була відхилена оператором ГРМ/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання (електронний носій з доказами надано суду). За твердженням позивача форми 2, 3, 4, 9, скріплені електронними цифровими підписами уповноважених осіб відповідача, завантажувались відповідачем до Інформаційної платформи самостійно, а тому відповідач є відповідальним за повноту та достовірність викладеної у таких формах інформації;

- довідками №1 про добові небаланси AT «Одесагаз», що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат оператора газорозподільної системи та довідками №3 про добові небаланси AT «Одесагаз» за липень-грудень 2019 року, які відображають обсяги природного газу, відібрані з газотранспортної системи відповідачем для покриття виробничо-технологічних витрат, які визначені позивачем як оператором газотранспортної системи в порядку п. 3 глави 6 розділу XII Кодексу ГТС на підставі фактичних даних, завантажених відповідачем як оператором газорозподільної системи до інформаційної платформи, що містяться в формах 2, 3, 4, 9;

- інформацією з інформаційної платформи щодо балансу газу у липні-грудні 2019 року по AT «Одесагаз», яка відображає виробничо-технологічні витрати відповідача та підтверджує небаланс газу в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м;

- звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за липень-грудень 2019 року (отримані на запит AT «Укртрансгаз» від НКРЕКП) з яких вбачається відбір відповідачем природного газу впродовж липня-грудня 2019 року з обсягів природного газу позивача та використаного відповідачем для покриття власних нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат,

не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки ці документи не є в даному випадку належними письмовими доказами на підтвердження безпідставного збереження у відповідача належного позивачу майна та, відповідно, відсутні підстави для відшкодування позивачу вартості такого майна на час ухвалення рішення у зв`язку із неможливістю його повернення в натурі, оскільки, по-перше, вказані письмові докази у більшості стосуються факту надання позивачем відповідачу послуг балансування, які перебувають у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу, що не досліджується у даному випадку, оскільки не є предметом позову, а по-друге, правова оцінка, зокрема, актам наданих послуг балансування обсягів природного газу за період вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року вже була надана судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 року у справі №916/3201/19, яке набрало законної сили, а саме те, що односторонні акти не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження визначення обсягу та відповідно вартості послуг балансування газу. (аналогічний висновок також викладено у рішенні Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 року у справі №916/2467/19, залишеному без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2020 року).

При цьому, правові висновки щодо обов`язковості документального оформленням факту надання послуг балансування та їх заявленого обсягу при стягненні сум заборгованості за послуги балансування, обов`язковості з доказової точки зору факту понесення витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування обсягів природного газу у заявлені ним періоди, так само як і розміру заявленої до стягнення вартості послуг балансування, наведені у справі №916/2090/16, зокрема, у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року та постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року.

Тобто, у даній справі, зокрема, вказані акти балансування також не визнаються належними та допустимими доказами на підтвердження визначення обсягу відібраного газу, як і звіти (алокації) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, відібраного з точки виходу Акціонерного товариства «Одесагаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) та звітами про проділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу.

Більш того, як також встановлено колегією суддів, судовими рішеннями у справі №916/2467/19 та № 916/3201/19 в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року встановлено, що Акціонерне товариство «Одесагаз» не здійснювало відбору з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат, а Акціонерне товариство «Укртрансгаз» не понесло обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи, що, фактично, унеможливлює у даному разі, застосування до відповідача обов`язку з повернення безпідставно набутого майна або відшкодування його вартості у порядку, визначеному ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Тому в цій частині ці факти для суду при розгляді даної справи є преюдиційними.

Що ж стосується інших письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження своєї правової позиції, викладеної у позовній заяві, судова колегія зазначає, що як було викладено раніше за текстом постанови, щодо наявності трьох умов, за яких у особи виникає обов`язок з відшкодування безпідставного збереження майна, позивачем не доведено факту наявності таких умов, зокрема, набуття або збереження майна відповідачем за рахунок Акціонерного товариства «Укртрансгаз», а також відповідної шкоди у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи, тому позивачем не доведено суду обов`язку Акціонерного товариства «Одесагаз» повернення набутого безпідставно майна або відшкодування його вартості позивачу. Також судом відхилені доводи апелянта щодо «невиконання судом обов`язкових вказівок Верховного Суду у даній справі», оскільки судами були досліджені у повній мірі надані позивачем документи і з точки зору застосування до господарської діяльності сторін, як операторів з розподілу природного газу норм, в тому числі, і Кодексу газорозподільних систем, що не робить їх належними та допустимим доказами по справі. До того ж, у даній справі позивачем не доведено саме факт набуття відповідачем як суб`єктом ринку природного газу (Оператором ГРМ), саме того природного газу, який належав «Укртрансгазу», без достатньої правової підстави у спірний період.

Судова колегія наголошує, що у ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 21.12.2020 року у справі №916/401/17).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів у даній справі звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.03.2021 року зі справи № 908/1879/17, згідно з якою: "із внесенням 17.10.2019 року змін до Господарського процесуального кодексу України його ст. 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами тлумачення змісту ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були".

Одночасно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

З урахуванням викладеного колегія суддів, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (доказування не може ґрунтуватися на припущеннях), зазначає, що наявні у матеріалах справи «докази», навіть з урахуванням їх сукупності, не можуть бути належними, допустимими та вірогідними доказами обставин, на які посилається скаржник, що виключає задоволення його вимог, викладених в апеляційній скарзі, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на зазначене, доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, а зводяться лише по суті до незгоди з висновками місцевого господарського суду, що на противагу вимогам матеріального та процесуального права не є підставами для його скасування. Помилкове зазначення судом оцінки, зокрема, наявним у сторін в даному випадку правовідносинам не призвело до прийняття ним невірного висновку по справі, що згідно із нормами ст.277 Господарського процесуального кодексу України не може бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 року у справі № 916/47/22 відповідає обставинам прави та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 року у справі № 916/47/22 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 року у справі № 916/47/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 04.10.2023 року.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош