ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2023 р. Справа№ 910/2874/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Кравчука Г.А.

Гончарова С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023

у справі № 910/2874/23 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 2 567,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача 2 567,90 грн., які становлять невиплачену частину суми збитків завданих незабезпеченням схоронності вантажу у вагоні №64741200, який прибув по залізничній накладній № 31251027, про що складено комерційний акт № 460005/1376 від 30.08.2021.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив пославшись на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок вартості нестачі вантажу, а саме збільшено вартість втраченого вантажу на суму ПДВ, та на те, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, яка встановлена ст. 47 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що сума відшкодування включається до бази оподаткування ПДВ замовника, а ПДВ в цьому випадку нараховується за ставкою ПДВ 20 % та про те, що строк позовної давності відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України перервався сплатою відповідачем частині вартості втраченого вантажу.

У письмових поясненнях відповідач зауважив на тому, що положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення не встановлюють переривання строків позовної давності частковим виконання боржником свого обов`язку, а також не надають можливість поновлення такого строку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення, внаслідок чого позивачу завдано збитки у вигляді нестачі вантажу, проте позивачем пропущено, встановлений Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення строк позовної давності.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на положення ст. 267 ЦК України, згідно з якою якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, зазначивши про те, що:

- перелік обставин, які змінюють строки позовної давності до перевезень, на які розповсюджується дія Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, визначені самою Угодою;

- відповідно до параграфу 3 статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення строки продовжуються на період розгляду претензії. Інших обставин, що продовжують строки позовної давності, в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення не наведено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення, до якої приєдналась Україна, відсутній інститут поновлення та продовження строків позовної давності;

- водночас статтею 5 вказаної Угоди встановлено, що за відсутності відповідних положень цієї Угоди застосовується національне законодавство тієї сторони, у якій правомочна особа реалізує свої права, а відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 264 ЦК України, яка встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023, справу № 910/2874/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2874/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/2874/23.

03.07.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23 залишено без руху, а також надано Акціонерному товариству «Запорізький завод феросплавів» строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 304,50 грн.

16.06.2023 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява, до якої додані докази сплати судового збору у визначеному розмірі.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею у відпустці розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2616/23 від 25.07.2023 призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2023 визначений наступний склад колегії суддів: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя, судді: Кравчук Г.А., Гончаров С.А..

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*100=268 400 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 268 400,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Кравчук Г.А., Гончаров С.А., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

21.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, з посиланням на те, що положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення не передбачають поновлення, продовження строків позовної давності за будь-яких обставин, а пропуск позовної давності є підставою для відхилення вимог, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Станом на 04.10.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 01.05.2023 № № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

14.04.2021 позивач (покупець) та Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» (постачальник) уклали договір поставки № 257 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язується поставити продукцію коксохімічного виробництва (далі - товар) на умовах цього договору. Страна походження товару - Російська Федерація.

Відповідно до п. 1.3. Договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.1. Договору товар поставляється покупцеві залізничним транспортом у справних відкритих піввагонах (далі - вагони), навалом, у вологому стані.

До Договору сторонами було укладено Специфікацію № 2 від 04.08.2021, згідно якої постачальник поставляє товар, згідно п 3.1 цього Договору, а саме: горішок коксовий 10-25, у кількості 2 000 т. на суму 28 562 592,00 грн. з ПДВ, на умовах СРТ - станція Запоріжжя-Ліве в період серпень-вересень 2021 року.

Також умовами Специфікації № 2 передбачено що:

- Виробник/Вантажовідправник Товару: (2872318) Акціонерне товариство (Євраз Об`єднаний Західно-Сибірський металургій комбінат».

Станція відправника: Новокузнецьк-Північний Західно-Сибірська залізниця.

На підставі п 3.1, п.3.2 Договору та Специфікації № 2, по залізничній накладній УМВС № 31251027 (вагон № 64741200) постачальником відвантажено від вантажовідправника AT «ЄВРАЗ Об`єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат» товар «Кокс и полукокс из каменного угля. Орешек коксовый» зі станції відправлення «РЖД/Новокузнецк-Северный З-Сиб ж.д.» на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці AT «Укрзалізниця».

Позивачем товар, поставлений по залізничній накладній УМВС № 31251027 оплачено повністю, що підтверджується платіжним дорученням № 370022 від 10.08.2021. Передоплату закрито у тому числі рахунком-фактури № ДМ300009552 від 06.09.2021.

27.08.2021 вагон № 64741200 (накладна № 31251027) з вантажем «Кокс и полу кокс из каменного угля». Орешек коксовый» прибув у рухомому складі № 9525 на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці AT «Укрзалізниця» та був виданий вантажоотримувачу (позивачу) відповідно до п. 2 § 4 ст. 26 та п.3 §4 ст. 29 Угоди про міжнародне вантажне залізничне сполучення (далі УМВС) зі складанням комерційного акту № 460005/1376 від 30.08.2021, в якому зафіксовано ознаки неохоронного перевезення, такі як виїмка та нестача.

У даному комерційному акті зазначається, що у вагоні № 64741200 виїмка: над 1-ми люками довжиною 70 см, шириною 280 см, глибиною 20 см, зліва над 7-ми люками довжиною 150 см, шириною 200 см, глибиною 20 см. В технічному відношенні вагони справні, двері цільнометалеві, люка закриті, просипання вантажу немає.

Згідно розрахунків загальна сума нестачі вантажу складає 15 323,83 грн.

Позивачем 20.01.2022 на адресу відповідача було направлено претензію за вих. № 18-48 від 18.01.2022 з вимогою відшкодувати завдані нестачею вантажу збитків у розмірі 15 323,83 грн.

29.08.2022 відповідач сплатив на рахунок позивача кошти у розмірі 12 755,93 грн., що сторонами не заперечується.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача різницю між сумою збитків, які відповідач мав виплатити позивачу (15 323,83 грн.) та сумою, яка була фактично виплачена (12 755,93 грн.).

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, які детально викладені вище.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду наступне.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що спірне перевезення відбулося у міжнародному сполученні, правовідносини сторін регулюються УМВС, до якої Україна приєдналася 05.06.1992 та положення якої поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн-учасниць.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізнично-поромному сполученні (параграф 1 статті 3 УМВС).

Згідно з п. 6 Статуту залізниць накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до пункту 22 Статуту залізниць за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі залізничної накладної № 31251027 відправником - Акціонерним товариством «ЄВРАЗ Об`єднаний Західно-Сибірський металургійний комбінат», станція відправника: Новокузнецьк-Північний Західно-Сибірська залізниця, на підставі Договору було відправлено позивачу (отримувач) вантаж - «Кокс и полукокс з кам`яного вугілля. Горішок коксовый» на станцію призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці АТ «Укрзалізниця».

Отже, між сторонами на підставі зазначеної вище залізничної накладної виникли правовідносини з перевезення вантажу в міжнародному сполученні.

Цією Угодою здійснюється пряме міжнародне залізничне сполучення для здійснення перевезення вантажів між залізничними дорогами, в тому числі Російської Федерації та України (ст. 1 УМВС).

Відповідно до ст. 2 Угоди та Додатку 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів» розділу 1 пункту 2.1 відправка - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Згідно з § 1, § 3 та § 5 ст. 14 УМВС відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до § 1, § 2 ст. 15 УМВС у накладній повинні міститися обов`язкові відомості: найменування відправника та його адреса; найменування одержувача та його адреса; спосіб визначення маси вантажу; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його код; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; дані про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору. В накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї стаття, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезення вантажів ( далі - Правила).

Пунктом 7.1. розділу ІІ Правил передбачено, що перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразку за формою, наведеною у додатку 1 до Правил. Накладна складається відправником та пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником та перевізником відповідно до приписів Правил.

Параграфом 1 статті 29 УМВС визначено, що перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення чи видачі констатує: 1) невідповідність найменування, маси чи кількості місць вантажу відомостям, вказаним у накладній; 2) невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, вказаним у накладній про знаки (марки) місць вантажу, станції і залізниці призначення, отримувача, кількості місць вантажу; 3) пошкодження (псування) вантажу; 4) відсутність накладної чи окремих її аркушів по даному вантажу або вантажу по даній накладній (втрата).

За змістом параграфів 1, 2 статті 37 УМВС перевізник несе відповідальність перед відправником або отримувачем, яка випливає виключно з договору перевезення, в порядку і межах, встановлених цією Угодою. Перевізник несе відповідальність за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу з моменту приймання вантажу до перевезення до моменту його видачі. Обставини, які є підставою для виникнення відповідальності перевізника за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу засвідчуються комерційним актом.

Як слідує з комерційного акту № 460005/1376 від 30.08.2021 у вагоні № 64741200 виїмка: над 1-ми люками довжиною 70 см, шириною 280 см, глибиною 20 см, зліва над 7-ми люками довжиною 150 см, шириною 200 см, глибиною 20 см. В технічному відношенні вагони справні, двері цільнометалеві, люка закриті, просипання вантажу немає.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, факт нестачі вантажу у вагоні № 64741200 підтверджений комерційним актом № 460005/1376 від 30.08.2021, який відповідно до параграфу 2 статті 37 УМВС є підставою для виникнення у відповідача, як перевізника, відповідальності за недостачу вантажу. Загальна сума недостачі вантажу становить 15 323,83 грн.

Суд першої інстанції цілком вірно відхилив заперечення відповідача щодо визначеної позивачем суми недостачі вантажу, встановивши, що наданий позивачем розрахунок нестачі вантажу у розмірі 15 323,83 грн. є арифметично вірним та відповідає обставинам справи, а розмір нестачі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з відзивом відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності в силу приписів ст. 47 та ст. 48 УМВС.

Щодо вказаної заяви, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 ГК України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно з ч. 4 ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно статті 47 УМВС:

§ 1. Позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

§ 2. Право пред`явлення претензії та позову виникає:

1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки - з моменту видачі вантажу отримувачу.

§ 3. Позов може бути пред`явлений якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії.

Відповідно до статті 46 «Претензії» УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові та одержувачу, при цьому претензії до перевізника, який видає вантаж яким у спірному випадку є відповідач, пред`являються одержувачем, яким є позивач (§§ 1, 2).

Відповідно до § 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушеннями параграфів 3 і 5 цієї статті, вона повертається заявнику претензії без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження до перевізника із зазначенням причин її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 «Строки давності». Якщо перевізник повертає заявнику претензії претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником заявнику претензії даної претензії. Повернення перевізником заявнику претензії такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

За змістом § 7 статті 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180 денний термін з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь особі, що звернулась з претензією, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулась з претензією належну суму.

З наведених правових норм вбачається, що УМВС встановлено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення відправника або одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого втрачено вантаж.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 18-48 від 18.01.2022 про відшкодування вартості нестачі вантажу у розмірі 15 323,83 грн.

Параграфом 5 статті 46 УМВС передбачено, що до претензії долучаються документи, передбачені Правилами перевезення вантажу. Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів.

Згідно з підп. 40.2.2 п. 40.2 Правил перевезення вантажу УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана докласти до претензії наступні документи в оригіналах: в разі недостачі, пошкодження (псування) вантажу - відправник або одержувач - "Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної)" і комерційний акт, виданий отримувачу перевізником на станції призначення.

Відповідно до п. 40.4 Правил перевезення вантажу УМВС інші документи, що обґрунтовують претензію, прикладаються претендателем за потребою.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зміст претензії позивача відповідає вимогам ст. 46 УМВС, у зв`язку з чим позивачем дотримано обов`язковий порядок врегулювання спорів з перевезення вантажу у міжнародному сполученні.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 47 УМВС право пред`явлення претензії та позову виникає про відшкодування за нестачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу.

Згідно з § 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

За змістом §§ 1 - 3 статті 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців, з інших підстав - протягом 9 місяців. Вказані в § 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права на пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 Угоди «Вимоги за договором перевезення. Підсудність» даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 «Претензії» цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності, передбаченого в параграфі 1 цієї статті. Перебіг строку давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в § 7 статті 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді. Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в § 1 цієї статті.

Як встановлено вище, вантаж за спірною накладною було доставлено 27.08.2021, позивачем пред`явлено претензію 20.01.2022, відповіді від відповідача на вказану претензію отримано не було.

Отже, строк позовної давності розпочався з 28.08.2021. Так як відповідач повинен був розглянути претензію позивача протягом 180 днів з дня її отримання (з 20.01.2022), тобто до 21.07.2022, на вказаний термін було зупинено перебіг строків давності, а відтак з 21.07.2022 продовжився перебіг строку позовної давності, а строк позовної давності закінчився 29.11.2022.

Суд першої інстанції цілком вірно відхилив посилання позивача на те, що строк позовної давності відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України перервався сплатою відповідачем частині вартості втраченого вантажу, з посиланням на те, що положеннями УМВС не передбачено поновлення, продовження строків позовної давності.

Посилання позивача на те, що в УМВС відсутній інститут поновлення та продовження строків позовної давності, проте статтею 5 вказаної угоди встановлено, що за відсутності відповідних положень цієї Угоди застосовується національне законодавство тієї сторони, у якій правомочна особа реалізує свої права, а відтак до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 264 ЦК України, яка встановлює, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а після переривання перебіг позовної давності починається заново, колегією суддів відхиляються, так як:

- перелік обставин, які змінюють строки позовної давності до перевезень, на які розповсюджується дія УМВС, визначені самою Угодою. Так, відповідно до параграфу 3 статті 48 УМВС строки продовжуються на період розгляду претензії. Інших обставин, що продовжують строки позовної давності, в УМВС не наведено;

- статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України;

- статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

З огляду на викладене, позивач мав право звернутися до суду з даним позовом у строк до 29.11.2022 включно, однак, як слідує з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду лише 21.02.2023, про що свідчить відмітка на поштовому конверті та штемпель на описі вкладення у цінний лист, тобто поза межами вказаного строку.

Параграфом 4 ст. 48 УМВС визначено, що пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем було допущено незбереження вантажу при здійсненні перевезення, внаслідок чого позивачу завдано збитки у вигляді нестачі вантажу, проте, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 у справі № 910/2874/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2874/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Г.А. Кравчук

С.А. Гончаров