ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2023 р. Справа №907/118/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

розглянув без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 11.07.2023 за №12-622вих-23

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 (повний текст рішення складено 26.06.23, суддя Ремецькі О.Ф)

у справі № 907/118/23

за позовом Хустської окружної прокуратури, м. Хуст

в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача Хустського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Хустської міської ради

про стягнення 70821,94 грн.

Прокурор звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області до Хустського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення 70821,94 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок здійснення самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу нa спеціальне використання та/або спеціального дозволу на користування надрами).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у справі № 907/118/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено з огляду на те, що звертаючись до суду з даним позовом прокурор та позивач, стверджуючи про наявність вини відповідача при використанні водних ресурсів у період з 19.08.2021 р. по 05.12.2021 р. за відсутності дозвільних документів, залишили поза увагою наказ Державної служби геології та надр України за № 506 від 11.11.2020 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», де в додатку № 3, до якого серед переліку суб`єктів господарювання яким надаються спеціальні дозволи на користування надрами є і відповідач Хустське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства. Водночас, позивачем та прокурором не враховано поведінки відповідача, спрямованої на отримання дозвільних документів та видачі спеціального дозволу на виконання вищенаведеного наказу від 11.11.2020 р. лише 14.12.2021. Таким чином, суд не встановив в діях відповідача вини, як обов`язкового елементу складу цивільного правопорушення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку, звернувшись до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, з огляду на таке:

- сам по собі факт видачі наказу про надання спецдозволу на користування надрами не є законною підставою для надрокористування оскільки, у самому наказі зазначено, що з метою його виконання необхідно вжити заходів щодо надання спецдозволу;

- спеціальний дозвіл на користування надрами за встановленим зразком Хустському ВУВКГ надано лише 14.12.2021, після виконання Державною службою геології та надр усіх необхідних заходів. Таким чином, у період з 04.11.2019 (дата закінчення дії попереднього спецдозволу) по 14.12.2021 (дата отримання нового спецдозволу) Хустське ВУВКГ здійснювало видобування підземних вод із порушенням вимог ст. 19 Кодексу України про надра, тобто за відсутності спеціального дозволу на користування надрами;

- прокурор звертає увагу суду на те, що Хустське ВУВКГ в порушення норм п. 14 постанови Кабінету Міністрів України за № 615 від 30.05.2011 звернулося до Державної служби геології та надр України про продовження строку дії дозволу на видобування підземних вод у водозаборі «Тиса» після закінчення строку дії попереднього спеціального дозволу, таким чином у даному випадку не може застосовуватися принцип мовчазної згоди.

На виконання вимог ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи прокурора та зазначає, що наказом № 506 від 11.11.2020 року «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» Державна служба геології та надр України надала спеціальні дозволи на користування надрами відповідно до пункту 8 Порядку згідно з додатками №№ 1, 2, 3 до цього наказу. Додатком № 3 до даного наказу серед підприємств та організацій, яким надано спеціальні дозволи на користування надрами згідно з пунктом 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 124), а саме, з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки, видобування підземних вод (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування питних підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. м на добу, зазначено Хустське ВУВКГ для видобутку підземних вод на водозаборі «Тиса». Отже, в період з 19.08.2021 року по 05.12.2021 року користування водозабором «Тиса» здійснювалось Хустським ВУВКГ на законних підставах, згідно наказу Державної служби геології та надр України № 506 від 11.11.2020 року «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами». Водночас, відповідач звертає увагу суду на вжиття ним усіх необхідних заходів для отримання дозволу, таким чином, вважає, що у його діях відсутня вина, яка є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення. З огляду на наведене, відповідач не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки таке ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури та ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику представників сторін в судове засідання.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

На виконання доручення голови Державної екологічної інспекції України за № 159 від 14.09.2021, інспекторами Державної екологічної інспекції у Закарпатській області у період з 30.11.2021 по 06.12.2021 проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства Хустським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства.

За результатами позапланового заходу позивачем складено акт № 414/04 від 06.12.2021, в якому, зокрема, встановлено наступне:

- з метою забезпечення виконання послуг по водопостачанню та водовідведенню Підприємством здійснюється спеціальне водокористування. Джерелом водопостачання є підземні водозабори: водозабір «Тиса» та водозабір «Ріка». Родовище прісних підземних вод, де облаштовано водозабір «Тиса», розташовано на правому березі р. Тиса в межах заплави та першої надзаплавної тераси, нараховує 6 свердловин, з яких 3 - робочі. Водозабір огороджено, однак не по всьому периметру. Ділянка Хустського родовища прісних підземних вод, де розташовано водозабір «Ріка», знаходиться на північно-західній околиці м. Хуст, на лівому березі р. Ріка в межах першої надзаплавної тераси р. Тиса, нараховує 12 свердловин, з яких 4 - робочі. Водозабір огороджено, однак в огорожі місцями є прориви. Підприємством ведуться роботи по розробці проектів зон санітарної охорони водозаборів, однак на час перевірки проекти зон санітарної охорони не затверджено;

- представлено спеціальний дозвіл на користування надрами (видобування) за № 3923 від 27.06.2006 року терміном дії 20 років на ділянку Хустського родовища прісних підземних вод, де розташовано водозабір «Ріка» та спеціальний дозвіл на користування надрами (геологічне вивчення, у т.ч. дослідно-промислова розробка) № 4595 від 03.11.2014 терміном дії 5 років на водозабір «Тиса». З 04.11.2019 року користування надрами водозабору «Тиса» здійснюється без спеціального дозволу, що є порушенням вимог частини першої статті 19 кодексу України про надра та підлягає адміністративній відповідальності за статтею 47 кодексу України про адміністративні правопорушення. За період з 19.08.2021 по 05.12.2021 з водозабору «Тиса» без спеціального дозволу на користування надрами забрано 77,287 тис. куб.м підземної води.

На підставі вказаного акта 07.12.2021 заступником начальника державної екологічної інспекції у Закарпатській області затверджено розрахунок розміру збитків, заподіяних державі обумовлених використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) Хустським ВУВКГ, м. Хуст, вул. Маркуша, 94, який було здійснено па підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів.

За вказаним розрахунком сума збитків, заподіяних державі підприємством при користуванні водними ресурсами без спеціального дозволу на користування надрами у період визначений актом перевірки становить відповідно до формули 3 сам = 5*77287*(61,09/100*0,3) = 70821,94 грн.

Згодом, з метою відшкодування заподіяних збитків на суму 70821,94 грн. держекоінспекцією скеровано на адресу Хустського ВУВКГ припис №71/04/21 від 13.12.2021, які не відшкодовано, що підтверджується листом Держекоінспекції №2093-05 від 25.11.2022 р.

Водночас, Хустське ВУВКГ не виконало умови припису Держекоінспекції №293/0 від 31.08.2021, складеного за результатами раніше проведеного планового заходу державного нагляду (контролю) з 18.08.2021 по 31.08.2021, відповідно по п.4 якого, Хустське ВУВКГ мало забезпечити отримання спеціального дозволу на користування надрами водозабору «Тиса» у строк до 31.10.2021 р.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач стверджує про вжиття ним усіх дій, необхідних для отримання спеціального дозволу на користування надрами. Так, наказом Державної служби геології та надр України №506 від 11.11.2020 р. «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» визначено надати спеціальні дозволи на користування надрами відповідно до пункту 8 Порядку з додатками №№ 1,2,3 до цього наказу; Відділу використання надр та забезпечення виконання процедур надання спеціальних дозволів та міжнародного співробітництва вжити необхідних заходів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до пункту 1 цього наказу.

В додатку № 3 до наказу Держгеонадр від « 11» листопада 2020 року № 506 визначено суб`єктів господарювання, яким надаються спеціальні дозволи на користування надрами, згідно п. 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 1.9.02.2020 № 124), а саме, з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки, видобування підземних вод (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування питних підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу.

Серед переліку суб`єктів господарювання, визначених додатком № 3 до означеного наказу № 506 є Хустське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст.

Разом з тим, матеріали справи міститься спеціальний дозвіл на користування надрами, виданий відповідачу 14.12.2021 року на підставі надання наказу від 11 листопада 2020 року № 506.

У вказаному спеціальному дозволі на користування надрами визначено водозабір «Тиса» (свердловини №№ 1, 2, 5, 6).

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду, судова колегія виходить з наступного:

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру, який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, в випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

Звертаючись до суду з позовом, прокурор має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у даній справі є Державна екологічна інспекція у в Закарпатській області.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави Хустською окружною прокуратурою направлено до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області лист № 07.54-5373вих-22 від 10.11.2022, у якому запропоновано надати інформацію про те, чи вживалися або будуть вживатися Держекоінспекцією заходи захисту інтересів держави.

У відповідь на вказаний лист Держекоінспекція листом від 25.11.2022 № 2093-05 повідомила Хустську окружну прокуратуру, що позов до суду про примусове стягнення збитків нею не подавався, у зв`язку із чим у Хустської окружної прокуратури наявні підстави для пред`явлення даного позову в інтересах держави в собі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області.

11.01.2023 р. Хустською окружною прокуратурою скеровано на адресу позивача лист, яким повідомлено, що на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою встановлено підстави для представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Отже, прокурор обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом в інтересах та в особі в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальними нормами законодавства, положення яких застосовуються до спірних правовідносинах в редакціях відповідних нормативних актів, чинних на момент виникнення у 2018 році спірних правовідносин (пункт 3.1).

За змістом статей 65, 67 Кодексу України про надра особи, винні у самовільному користуванні надрами, що є порушенням законодавства про надра, несуть відповідальність, яка полягає, зокрема в обов`язку відповідної особи (підприємства, установи, організації та громадян) відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, згідно зі статтею 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", яку несуть особи, винні у таких порушеннях, зокрема за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, також полягає у відшкодуванні шкоди, завданої таким порушенням, у порядку та розмірах, встановлених законом.

Таким чином, законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, зокрема внаслідок самовільного користування надрами та здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без спеціального дозволу.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Статті 1166 Цивільного кодексу України визначає загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди, відповідно до якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Таким чином, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, враховуючи презумпцію вини завдавача шкоди у цивільних правовідносинах, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України).

В даному випадку позов зумовлений наявністю шкоди спричиненої порушенням відповідачем у 2021 році вимог природоохоронного законодавства, через стверджувані прокурором винні дії відповідача щодо самовільного користування надрами (підземними водами) за відсутності спеціального дозволу на їх використання. Встановлюючи наявність або відсутність вини відповідача у складі правопорушення, яким завдано шкоду у спірних правовідносинах, дослідженню та врахуванню судом підлягають обставини та дії відповідача пов`язані з отриманням відповідачем відповідного документа дозвільного характеру в порядку передбачених законом.

Спеціальні дозволи на користування надрами є документами дозвільного характеру та включені до Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, затвердженого Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011 року №3392-VI із змінами і доповненнями, пункт 133.

Основні вимоги до порядку видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання документів дозвільного характеру встановлені в ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (зі змінами і доповненнями) порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абз. 5, 6, 14 п. 14 Порядку № 615 для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців, на геологічне вивчення надр та геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку, - за три місяці до закінчення строку його дії. У заяві зазначається причина продовження строку дії дозволу. Надрокористувач, що не подав заяву в установлений строк, втрачає право на продовження строку дії дозволу. Для продовження строку дії дозволу надрокористувач подає ті ж документи, що і для отримання дозволу без проведення аукціону. Рішення про продовження строку дії дозволу приймається органом з питань надання дозволу протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі. Підстави для відмови у продовженні строку дії дозволу наведені в п. 15 Порядку № 615.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що користувачі надр мають право на першочергове продовження строку тимчасового користування надрами. Для реалізації права на продовження строку тимчасового користування надрами надрокористувач не пізніше ніж за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії спеціального дозволу має подати до Держгеонадра заяву з документами, зазначеними у додатку 1 до Порядку № 615. Перебіг строку тимчасового користування розпочинається безпосередньо з дати одержання спеціального дозволу. Орган з питань надання дозволу вирішує питання продовження строку дії дозвільних документів протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі. У випадку відмови у продовженні строку дії дозволу, повторна заява розглядається протягом 5-ти робочих днів і виключно в напрямку того, чи усунув заявник причини, що слугували відмовою при розгляді первісної заяви. Відмова у продовженні строку дії дозволу з причин, раніше не зазначених у первісній відмові, - заборонена.

Відповідно до п. 9 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2015 №1174, Держгеонадра у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України і наказів Мінприроди (в редакції, чинній на момент) видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Правовий статус Держгеонадр (станом на дату виникнення спірних правовідносин) було визначено згаданим вище Положенням, за яким організаційно-розпорядчою формою рішення з питань, віднесених до повноважень Держгеонадр України, є наказ за підписом Голови цього відомства. Процедуру видачі спеціальних дозволів на користування надрами і повноваження органу з питань надання цих дозволів визначено Порядком № 615, відповідно до якого прийняття рішення з цього питання є компетенцією лише органу з питань надання дозволів. При цьому якщо аналізувати зміст положень пунктів 18, 19, 25 Порядку № 615 поряд зі згаданими вище нормами Положення щодо повноважень Держгеонадр, то формою такого розпорядчого рішення є наказ, який, зокрема, у випадку відмови надрокористувачу у задоволенні його звернення, може бути предметом оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача був наявний спеціальний дозвіл на користування надрами (геологічне вивчення, у т.ч. дослідно-промислова розробка) № 4595 від 03.11.2014 терміном дії 5 років на водозабір «Тиса».

Актом № 414/04 від 06.12.2021, Державної екологічної інспекції встановлено, що з 04.11.2019 року користування надрами водозабору «Тиса» здійснюється відповідачем без спеціального дозволу, що є порушенням вимог частини першої статті 19 кодексу України про надра та підлягає адміністративній відповідальності за статтею 47 кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас, предметом позову у даній справі є стягнення суми 70821,94 грн. збитків заподіяних державі внаслідок здійснення відповідачем у період з 19.08.2021 р. по 05.12.2021 р. самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу нa спеціальне використання та/або спеціального дозволу на користування надрами).

Разом з тим, наказом Державної служби геології та надр України №506 від 11.11.2020 р. «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» визначено надати спеціальні дозволи на користування надрами відповідно до пункту 8 Порядку з додатками №№ 1,2,3 до цього наказу. Відділу використання надр та забезпечення виконання процедур надання спеціальних дозволів та міжнародного співробітництва вжити необхідних заходів щодо надання спеціальних дозволів на користування надрами відповідно до пункту 1 цього наказу.

В додатку №3 до наказу Держгеонадр від « 11» листопада 2020 року № 506 визначено суб`єктів господарювання, яким надаються спеціальні дозволи на користування надрами, які надаються згідно з пунктом 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 № 615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 1.9.02.2020 № 124), а саме, з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки, видобування підземних вод (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування питних підземних вод з водозаборів перевищує 300 куб. метрів на добу.

У переліку суб`єктів господарювання, яким надаються спеціальні дозволи на користування надрами, визначеному додатком № 3 до наказу № 506 є й відповідач - Хустське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м. Хуст.

Серед іншого, матеріали справи містить спеціальний дозвіл на користування надрами виданий відповідачу 14.12.2021 року. Підстава надання наказ від 11 листопада 2020 року № 506.

Відповідно до ч. 6 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 21.05.2020 року у справі № 821/1910/17 йдеться про те, що згідно з пунктом 133 додатку до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011 №3392-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, документом дозвільного характеру є спеціальні дозволи на користування надрами у межах конкретних ділянок. Отже, отримання дозволу на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами є дозвільною процедурою у розумінні статті 4-1 Закону № 2806-IV. Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 4-1 Закону № 2806-IV строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої наведеної статті, у разі якщо у встановлений законом строк суб`єкту господарювання не видано документ дозвільного характеру або не прийнято рішення про відмову у його видачі, через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб`єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Відмітка в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про дату прийняття заяви є підтвердженням подання заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу.

Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Згідно із абзацом 10 частини першої статті 1 Закону № 2806-IV принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

За змістом наведених норм, у випадку невиконання дозвільним органом свого юридичного обов`язку (в установлений Законом строк видати документ дозвільного характеру або направити повідомлення про відмову у його видачі), тобто через свою бездіяльність, суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови подання ним заяви і документів до органу, який видає дозвіл, у повному обсязі та в установленому законом порядку. Обставини справи свідчать про наявність усіх визначених законом умов для застосування принципу мовчазної згоди. Отже, позивач набув право на подальше користування надрами.

Припинення водозабору із свердловин за умов відсутності будь-яких альтернативних варіантів забезпечення своїх господарсько-питних потреб означає повну зупинку роботи відповідача.

Підсумовуючи наведене, з матеріалів справи вбачається, позивач та прокурор, стверджуючи, про наявність вини відповідача у використанні водних ресурсів у період з 19.08.2021 р. по 05.12.2021 р. за відсутності дозвільних документів (дозволу нa спеціальне використання та/або спеціального дозволу на користування надрами), не врахували наявності наказу Державної служби геології та надр України №506 від 11.11.2020 р. «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», поведінки відповідача спрямованої на отримання дозвільних документів та видачу спеціального дозволу на виконання вищенаведеного наказу від 11.11.2020 р. лише 14.12.2021 року.

Вказані обставини дають підстави стверджувати, що відповідачем вживалися усіх необхідні заходи для отримання дозволу. Отже, в діях відповідача не вбачається вини, що є обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення, а затримка у оформленні спеціального дозволу на користування надрами сталася не з вини відповідача, яка є обов`язковою умовою для покладення на останнього відповідальності у вигляді відшкодування збитків за ст.1166 Цивільного кодексу України. Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Хустської окружної прокуратури, заявлені в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області про стягнення з Хустського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства 70821,94 грн. збитків задоволенню не підлягають.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.06.2023 у справі № 907/118/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 09.10.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік