АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/431/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників справи:

від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Кравченко А.М. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2023 (повний текст складено та підписано 12.06.2023, суддя Мавродієва М.В.)

по справі №915/431/22

за позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі: Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради

про стягнення 3010017,75 грн

ВСТАНОВИВ

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Південноукраїнська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради 3010017,75 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з необхідністю коригування тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання) позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, проте жодного рішення відповідача щодо встановлення нового тарифу на теплову енергію, яку надає позивач в місті Южноукраїнськ, або відмови у коригуванні тарифу з чітким обґрунтуванням причин такої відмови і посиланням на нормативно-правові акти позивач не отримав, в результаті чого останнє має право на стягнення збитків, понесених внаслідок реалізації теплової енергії за тарифами, які є нижче економічно обґрунтованого рівня.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2023 по цій справі позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 3010017,75 грн збитків та 45150,27 грн судового збору.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся до відповідача з заявою про необхідність коригування тарифів на теплову енергію, однак, відповідач у порушення приписів чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, не надав жодної відповіді на таку заяву, а також не прийняв відповідного рішення (зокрема, рішення про відмову у встановленні нових тарифів чи коригуванні попередньо встановлених) за вказаною заявою.

Відтак, на переконання суду першої інстанції, відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви про коригування тарифів на теплову енергію, поданої позивачем.

До того ж, як зазначено судом першої інстанції, позивач надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру заявленої до стягнення суми збитків.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що понесення позивачем збитків від виробництва, транспортування та постачання споживачам в місті Южноукраїнську теплової енергії за попереднім тарифом, стало результатом протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду у встановлені строки заяви позивача про коригування тарифу на теплову енергію та прийняття щодо такої заяви відповідного рішення з подальшим його опублікуванням.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2023 по цій справ скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Під час винесення оскаржуваного рішення судом не було встановлено та не було досліджено фактичні обставини справи, не застосовано до спірних правовідносин належні норми матеріального та процесуального права, не враховано висновки, викладені в постановах Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Так, апелянт стверджує, що аналогічний спір, між тими ж сторонами та з тих же підстав, вже був розглянутий судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій та за результатами такого розгляду судами було відмовлено ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків.

При цьому, як стверджує апелянт, судами було встановлено відсутність факту вчинення виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради протиправної поведінки у формі встановлення тарифу у розмірі нижчому від економічно обґрунтованого, що виключає відшкодування збитків.

На переконання скаржника, такі обставини мають приюдиційне значення під час розгляду даної справи та безпідставно не були враховані судом першої інстанції.

До того ж, як стверджує апелянт, позивачем не надано доказів звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправної поведінки (бездіяльності) виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради щодо не встановлення ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Південноукраїнська АЕС» у строки, визначені Порядком, економічно обґрунтованого тарифу на теплову енергію.

Як стверджує апелянт, спори з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, зокрема щодо встановлення тарифів на теплову енергію, розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Відтак, господарський суд в межах даної справи не мав жодних повноважень для встановлення порядку дотримання процедури корегування тарифів, сам розмір економічно обґрунтованого тарифу тощо, оскільки це виходить за межі компетенції господарських судів.

Наголошує скаржник й на тому, що станом на дату подання позивачем заяви про корегування тарифу на теплову енергію у виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради не було повноважень на здійснення корегування тарифу, а були лише повноваження на встановлення тарифів разом з їх структурою. Однак, позивач не звертався до відповідача із заявою про повний перегляд тарифів разом з їх структурою, а тому не має підстав стверджувати про заподіяння йому збитків, оскільки сам не вчинив певних дій у встановленому чинним законодавством порядку і спосіб для встановлення економічно обґрунтованого тарифу на теплову енергію.

Апелянт також зазначає, що станом на дату звернення до суду з позовом позивач, всупереч вимогам Порядку, не подавав на узгодження відповідачу розрахунок розміру втрат понесених ним внаслідок встановлення відповідачем економічно необґрунтованих тарифів, не заявляв про заподіяння йому збитків внаслідок встановлення економічно необґрунтованого тарифу та не оскаржував рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради про встановлення тарифів.

Викладеним, на думку апелянта, підтверджується, що позивачем не вживались заходи спрямовані на узгодження з відповідачем розміру втрат внаслідок встановлення відповідачем економічно необґрунтованих тарифів, які є необхідною передумовою для відшкодування шкоди з місцевого бюджету.

До того ж, як стверджує скаржник, у період часу з 19.12.2018 по дату звернення з позовом до суду позивач не вживав жодних заходів спрямованих на погодження з відповідачем, як уповноваженою особою, розрахунку розміру втрат внаслідок встановлення відповідачем економічно необґрунтованих тарифів, тим самим позивач фактично визнав, що тарифи на теплову енергію, встановленні рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради у 2018 році є економічно обґрунтованими.

Наведене, в свою чергу, на переконання апелянта, свідчить про відсутність як самого факту заподіяння позивачу збитків внаслідок встановлення економічно необґрунтованого тарифу, так і підстав для відшкодування збитків за рахунок відповідача.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 31.07.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №915/431/22 за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради на рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2023 та призначено справу до розгляду на 04.10.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від позивача в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У даному відзиві позивач зазначає, що з приводу підсудності даної категорії справ Верховний Суд, зокрема у постанові на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, зазначив, що дана категорія справ підсудна саме господарському суду.

Щодо посилання апелянта на рішення, яке на його думку має преюдиційне значення у даній справі, позивач відзначає, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у такі справі, було саме те, що з боку ДП «НАЕК «Енергоатом», не було доведено розміру збитків, які заявлялись до стягнення. В свою чергу, у справі, яка наразі є предметом апеляційного перегляду, місцевий господарський суд дійшов до вірних висновків щодо доведення позивачем належним та допустимими доказами заявлених позовних вимог. При цьому, здійснений позивачем розрахунок збитків та надані докази відповідачем не заперечені та не спростовані.

На переконання позивача, суд першої інстанції також на підставі наявних у матеріалах справи доказів та з урахуванням вимог чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, дійшов вірного висновку про те, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви про коригування тарифів на теплову енергію, що призвело до завдання збитків позивачеві.

Під час судового засідання від 04.10.2023 представник позивача надав пояснення у відповідності не яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради у судове засідання не з`явився, про причини неможливості прибуття у судове засідання суд апеляційної інстанції не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

З урахуванням того, що відповідача було належним чином повідомлено про розгляд справи, а явка представників стороні у судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на підставі наказу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом №01-228-н від 21.04.2022 Відокремлений підрозділ Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом було перейменовано у Відокремлений підрозділ Південноукраїнська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом.

Відокремлений підрозділ Південноукраїнська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом здійснює господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання на підставі ліцензії серії АЕ №575874 від 10.02.2015 Виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, ліцензії серії АЕ №575876 від 10.02.2015 Транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, та ліцензії серії АЕ №575877 від 10.02.2015 Постачання теплової енергії, виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За заявами позивача №51/5522 від 06.04.2018 та №51/8576 від 25.05.2018 рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №332 від 19.12.2018 Про встановлення тарифу на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає Відокремлений підрозділ Южно-Українська АЕС Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в місті Южноукраїнську вирішено:

1. Встановити тариф на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську в розмірі 110,28 грн за 1 Гкал без ПДВ, в тому числі:

1.1. теплова енергія - 92,70 грн за 1 Гкал без ПДВ;

1.2. транспортування теплової енергії - 17,34 грн за 1 Гкал без ПДВ;

1.3. постачання теплової енергії - 0,24 грн за 1 Гкал без ПДВ.

До такого рішення складено додаток Структура тарифу на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську.

Вказуючи на те, що зазначений тариф згодом вже не забезпечував для ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом відшкодування всіх тих витрат, які підприємство несло відпускаючи теплову енергію споживачам міста Южноукраїнськ, 11.12.2019 ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом звернувся до Виконкому Южноукраїнської міської ради, як до органу уповноваженого на встановлення тарифу на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), з заявою №51/17851 від 11.10.2019, в якому позивач посилаючись на Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затвердженого наказом Мінрегіону №239 від 12.09.2018, зазначив, що направляє заяву про коригування діючих тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання) та просив розглянути надані матеріали та встановити тарифи для ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом згідно з наданим розрахунком в установлені вказаним порядком терміни.

Як вбачається з доданого до такої заяви обґрунтування щодо необхідності коригування тарифів підставою для коригування тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання) є коригування тарифу окремої складової, а саме тарифу на виробництво теплової енергії у складі діючого тарифу на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську, яке здійснено відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1904 від 12.12.2018 Про встановлення ДП НАЕК Енергоатом тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії, вироблених на атомних електростанціях, якою для ДП НАЕК Енергоатом з 01.01.2019 було збільшено тариф на виробництво теплової енергії, виробленої на атомних електричних станціях, до 92,05 грн за 1 Гкал (без ПДВ), внаслідок чого розрахунковий тариф на відпуск теплової енергії споживачам міста Южноукраїнськ у 2019 році ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом визначений на рівні 99,22 грн за 1 Гкал.

За твердженням позивача, на підставі такої постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1904 від 12.12.2018, тариф на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську, повинен становити 116,80 грн за 1 Гкал без ПДВ, в тому числі: теплова енергія - 99,22 грн за 1 Гкал без ПДВ; транспортування теплової енергії - 17,34 грн за 1 Гкал без ПДВ; постачання теплової енергії - 0,24 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Після отримання вказаної заяви №51/17851 від 11.10.2019 про коригування тарифу на теплову енергію, на офіційному веб-сайті Южноукраїнської міськради було розміщено проект рішення Виконкому Южноукраїнської міськради Про коригування тарифу на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську, встановленого рішенням Виконкому Южноукраїнської міськради №332 від 19.12.2018, за яким тариф для всіх груп споживачів на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську, мав би бути встановленим в розмірі 116,80 грн за 1 Гкал без ПДВ, в тому числі:

1.1. теплова енергія 99,22 грн за 1 Гкал без ПДВ;

1.2. транспортування теплової енергії - 17,34 грн за 1 Гкал без ПДВ;

1.3. постачання теплової енергії - 0,24 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Однак, Виконкомом Южноукраїнської міськради рішення з приводу розгляду заяви №51/17851 від 11.10.2019 про коригування тарифу на теплову енергію не прийнято, а також не надано позивачеві жодної відповіді (відмови) з посиланням на нормативно-правові акти, як то передбачено розділом IV Порядку, затвердженого наказом Мінрегіонбуду №239 від 12.09.2018, щодо обґрунтування не прийняття такого рішення.

На переконання позивача, у зв`язку з такою бездіяльністю відповідача у коригуванні тарифів на теплову енергію ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Южно-Українська АЕС (нове найменування - ВП Південноукраїнська АЕС) завдано збитки на загальну суму 3010017,75 грн, яка полягає в різниці між діючим тарифом та фактично понесеними витратами на виробництво теплової енергії з розрахунку: (384715,968 Гкал х 116,80 грн + 20%) (384715,968 Гкал х 110,28 грн + 20%), де: 384715,968 Гкал обсяг реалізованої з березня 2020 року по вересень 2021 року теплової енергії; 110,28 грн діючий тариф; 116,80 грн тариф, який необхідно було встановити з березня 2020 року по вересень 2021 року; 20% - ПДВ.

Оскільки така сума збитків відповідачем не була відшкодована позивачеві, останній звернувся із даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд погодився із доводами позивача, визнав заявлені позовні вимоги обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків унаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (утрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

За загальними положеннями згідно з статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 зазначила, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи на підставі статей 1173, 1174 цього Кодексу.

Отже, положення статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Відтак, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/22630/17, від 04.12.2020 у справі №910/8124/19.

Також, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 наведено правову позицію, відповідно до якої за загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя статті 74 ГПК України). Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Так, звертаючись із позовом у даній справі, позивач мотивував свої вимоги тим, що у зв`язку з необхідністю коригування тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання) він звертався до відповідача з відповідними заявами про погодження економічно обґрунтованих тарифів, проте жодного відповідачем жодного рішення щодо встановлення нового тарифу на теплову енергію, прийнято не було.

Відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення регламентовані Закону України "Про ціни і ціноутворення", про що свідчить зміст статті 2 вказаного закону.

Частина перша статті 1 Закону України "Про ціни і ціноутворення" містить перелік визначень понять, які вживаються у цьому Законі, зокрема:

-встановлення ціни це затвердження (фіксація) рівня ціни;

-товар це продукція, роботи, послуги, матеріально-технічні ресурси, майнові та немайнові права, що підлягають продажу (реалізації);

-фіксована ціна це обов`язкова для застосування суб`єктами господарювання ціна, встановлена Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та державними колегіальними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень та компетенції;

-ціна це виражений у грошовій формі еквівалент одиниці товару.

В силу частини першої статті 10, частин першої-третьої статті 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни. Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону України "Про ціни і ціноутворення" державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом, зокрема, установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про ціни і ціноутворення" Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів. Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Відносини у сфері транспортування теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання". У преамбулі цього Закону зазначено, що ним визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та врегульовано відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії.

За умовами статті 15 Закону України "Про теплопостачання" діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню.

Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

У статті 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення здійснюється підприємствами, діяльність яких регулюється на місцевому рівні, згідно з вимогами "Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води" (надалі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 року № 291) "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги".

Відповідно до п. п. 1 та 2 Порядку цей Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води. Цей Порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Згідно з п.11. Порядку з метою забезпечення відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, та відповідно наданням послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, перегляд тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та їх структури здійснюється уповноваженим органом кожного року (до початку опалювального періоду) за заявою ліцензіата (суб`єкта господарювання).

Відповідно до п. 99. Порядку розгляд розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, поданих ліцензіатом, здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання оприлюднюється уповноваженим органом у засобах масової інформації та/або на офіційному веб-сайті уповноваженого органу у найкоротший строк, але не пізніше п`яти робочих днів з дати його прийняття.

Розрахунок втрат ліцензіатів, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення уповноваженим органом (далі - втрати ліцензіатів), здійснюється ліцензіатом. Розмір втрат ліцензіатів визначається виходячи з витрат, понесених ліцензіатом на виробництво (надання) відповідного обсягу теплової енергії, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води протягом періоду, який починається з дня подання ліцензіатом до уповноваженого органу заяви про встановлення тарифів до дня введення в дію тарифів, включаючи період розгляду розрахунків тарифів, їх встановлення та оприлюднення (пункт 101 Порядку №869).

Отже, як було вказано раніше, формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення здійснюється підприємствами, діяльність яких регулюється на місцевому рівні, згідно з вимогами «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 року № 291) «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги».

Так, Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» здійснює господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання на підставі ліцензії серії АЕ №575874 від 10.02.2015 «Виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії», ліцензії серії АЕ №575876 від 10.02.2015 «Транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, та ліцензії серії АЕ №575877 від 10.02.2015 «Постачання теплової енергії», виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1904 від 12.12.2018 «Про встановлення ДП «НАЕК «Енергоатом» тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії, вироблених на атомних електростанціях» установлено ДП «НАЕК «Енергоатом» тариф на виробництво теплової енергії, виробленої на атомних електростанціях, - 92,05 грн за 1 Гкал (без ПДВ).

Відтак, на підставі зазначеної постанови, тариф на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську, повинен становити 116,80 грн за 1 Гкал без ПДВ, в тому числі: теплова енергія - 99,22 грн за 1 Гкал без ПДВ; транспортування теплової енергії - 17,34 грн за 1 Гкал без ПДВ; постачання теплової енергії - 0,24 грн за 1 Гкал без ПДВ.

З огляду на таку зміну тарифу, ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом звернулось до Виконкому Южноукраїнської міської ради, як до органу уповноваженого на встановлення тарифу на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), з заявою №51/17851 від 11.10.2019, в якому просив, зокрема, встановити тарифи для ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом згідно з наданим розрахунком в установлені вказаним порядком терміни.

При цьому, як вже було вказано вище, позивач обґрунтував необхідність коригування тарифів збільшенням, на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1904 від 12.12.2018, тарифу на виробництво теплової енергії, виробленої на атомних електричних станціях, до 92,05 грн за 1 Гкал (без ПДВ), внаслідок чого розрахунковий тариф на відпуск теплової енергії споживачам міста Южноукраїнськ у 2019 році ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом визначений на рівні 99,22 грн за 1 Гкал.

Після отримання вказаної заяви №51/17851 від 11.10.2019 про коригування тарифу на теплову енергію, на офіційному веб-сайті Южноукраїнської міськради було розміщено проект рішення Виконкому Южноукраїнської міськради Про коригування тарифу на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську, встановленого рішенням Виконкому Южноукраїнської міськради №332 від 19.12.2018, за яким тариф для всіх груп споживачів на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання), яку надає ВП Южно-Українська АЕС ДП НАЕК Енергоатом в місті Южноукраїнську, мав би бути встановленим в розмірі 116,80 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Втім, як свідчать наявні матеріли справи та не заперечується відповідачем, Виконкомом Южноукраїнської міськради жодного рішення з приводу заяви позивача №51/17851 від 11.10.2019 про коригування тарифу на теплову енергію прийнято не було.

При цьому, колегія суддів наголошує, що відповідач не надав до суду жодного доказу, який би підтверджував те, що він, отримавши від позивача звернення щодо затвердження економічно обґрунтованих тарифів, висловлював заперечення щодо необґрунтованості поданих позивачем розрахунків тарифів, або надав пояснення стосовно незатвердження тарифів в розмірах, розрахованих позивачем, а також звернень до позивача щодо необхідності надання конкретних документів, необхідних для затвердження тарифів.

Отже, відповідачем не надано позивачеві жодної відповіді (відмови) з посиланням на нормативно-правові акти, як то передбачено розділом IV Порядку, затвердженого наказом Мінрегіонбуду №239 від 12.09.2018, щодо обґрунтування не прийняття такого рішення.

Наведене свідчить про наявність неправомірної (протиправної) поведінки відповідача, яка полягає у триваючому порушенні права позивача на затвердження органом місцевого самоврядування тарифів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у економічно обґрунтованих розмірах.

Наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, у даному випадку, полягає в тому, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, а саме затвердження тарифів у розмірах значно нижчих від економічно обґрунтованих, та фактично безпідставного ухилення від прийняття рішення про затвердження нових (обґрунтованих) тарифів, позивач реалізовував теплову енергію за тарифами, які є нижче економічно обґрунтованого рівня, чим порушено основний принцип регулювання діяльності позивача у сфері надання послуг теплопостачання.

Внаслідок затвердження відповідачем тарифів у розмірах значно нижчих від економічно обґрунтованих, позивач не отримав прибутку.

Таким чином, саме з вини відповідача, яка полягає у безпідставному не виконанні покладеного на нього рядом нормативно-правових актів обов`язку щодо затвердження тарифів на підставі поданих позивачем розрахунків економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) комунальних послуг та встановлення державних регульованих цін на послуги в розмірі нижчому від економічно обґрунтованого розміру, завдано позивачу шкоди.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що у даному випадку наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем разом із позовною заявою було надано належні та допустимі докази на обґрунтування розміру завданих збитків.

Зокрема, на підтвердження факту реалізації теплової енергії споживачам міста Южноукраїнська в обсягах 384715,968 Гкал за період з 01.03.2020 по 30.09.2021 позивачем подано до матеріалів справи копії договорів на відпуск (постачання) теплової енергії в гарячій воді споживачам міста Южноукраїнська, на підставі яких ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЮжноУкраїнська АЕС» у спірний період: березень 2020 року - вересень 2021 року; відпускало (постачало) теплову енергію таким споживачам; акти про місячний відпуск теплової енергії споживачам міста Южноукраїнська у спірний період: березень 2020 року - вересень 2021 року; за якими між споживачами теплової енергії та ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» зафіксовано обсяги споживання теплової енергії у спірний період; копії звітів про розподіл теплової енергії у гарячій воді споживачам міста Южноукраїнська за березень 2020 року - вересень 2021 року, яка вироблена ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості розміру заявленої до стягнення суми збитків.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта з приводу того, що спори з приводу рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, зокрема, встановлення тарифів на послуги виробництва, транспортування і постачання теплової енергії, розглядаються в порядку адміністративного судочинства, відтак, господарський суд в межах даної категорії справ не може встановлювати порядок дотримання процедури коригування тарифів, сам розмір економічно обґрунтованого тарифу тощо, оскільки вказане виходить за межі компетенції господарських судів, з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 у справі № 915/1842/19, з посиланням на положення частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначив, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, єдиним винятком у вказаній нормі Кодексу адміністративного судочинства України, що визначає юрисдикцію адміністративних судів з розгляду спорів про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, є об`єднання таких вимог з вимогою про вирішення публічно-правового спору. Разом з тим, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд вправі самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, безвідносно наявності судового рішення, яким встановлено факт протиправної поведінки відповідача.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 09 вересня 2021 року у справі № 915/1853/19.

У даній справі, позивачем заявлено вимогу про стягнення шкоди з відповідача у зв`язку з використанням теплової енергії за тарифами нижче економічно обґрунтованих.

Вимога про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради позивачем у даній справі не заявлялася, а відтак такий спір підвідомчий саме господарському суду.

З приводу посилання апелянта на преюдиційність обставин встановлених у рішеннях по справі №915/640/20, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно у провадженні Господарського суду Миколаївської області перебувала справа №915/640/20 за позовом ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про стягнення 1385377,61 грн збитків.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.12.2020, залишеним без змін постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 та Верховного суду від 09.09.2021, у задоволенні позову відмовлено.

При цьому, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог стало, зокрема те, що позивачем не доведено розміру збитків, заявлених до стягнення, що є достатньою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Однак, як вже було вказано вище, у справі, яка наразі є предметом апеляційного перегляду, позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості розміру завданих відповідачем збитків.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2023 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2023 у справі №915/431/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.10.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.