УХВАЛА

27 вересня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/5419/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Міщенка І. С.,

секретар судового засідання - Дерлі І. І.,

за участю представників сторін:

позивача -не з`явився,

відповідача -не з`явився,

третьої особи на стороні позивача - не з`явився,

третьої особи на стороні відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 (судді: Агрикова О. В. - головуючий, Мальченко А. О., Козир Т. П.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 (суддя Грєхова О. А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест"

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державний реєстратор Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області Долнер Олена Василівна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ставищенська селищна рада

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест" (далі - ТОВ "Інтерагроінвест", Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство, Відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу останнього № 420/5 від 08.02.2022 "Про задоволення скарги".

В обґрунтування позову ТОВ "Інтерагроінвест" посилалося на те, що Міністерство належним чином не повідомило його, як заінтересовану особу, про розгляд скарги, а тому, незважаючи на вимоги чинного законодавства, Позивач не мав можливості ознайомитись з її текстом та скористатись правом на подання письмових пояснень щодо скарги. Також, за доводами ТОВ "Інтерагроінвест", Ставищенською селищною радою Київської області (яка подала скаргу, що була задоволена спірним наказом) не доведено наявності порушеного права та законних інтересів скаржника, оскільки у даному випадку не зрозуміло на підставі яких документів він довів, що є правонаступником.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Наведені судові рішення мотивовано тим, що з огляду на встановлені фактичні обставини скарга була подана та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.09.2021, тобто в межах 60-денного строку, передбаченого статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому, суди відхилили посилання ТОВ "Інтерагроінвест" на порушення Міністерством порядку повідомлення Позивача про розгляд скарги з огляду на наявні докази вчинення Відповідачем всіх дій, передбачених Порядком розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 (далі - Порядок №1128), з метою повідомлення Позивача про час і місце засідання колегії шляхом як розміщення оголошення, так і направлення електронного листа на електронну адресу останнього, а також здійснення виклику телефонограмою. Водночас, суд виснував, що присутність представника ТОВ "Інтерагроінвестмент" на засіданні центральної Колегії щодо розгляду скарг Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області підтверджує повідомлення Позивача про розгляд скарги та обізнаність ТОВ "Інтерагроінвестмент" щодо її розгляду.

Суди встановили, що спірну реєстрацію було проведено на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття права власності ТОВ "Інтерагроінвест" на спірну земельну ділянку та за наявності суперечностей між заявленими і зареєстрованими правами, з огляду на те, що наведена ділянка передавалась у власність КСП "ім. Калініна", однак, відповідно до відомостей з державного реєстру, на вказану ділянку також було зареєстровано право оренди за ТОВ "Інтерагроінвест", а орендодавцем зазначено Москаленко А. В.

Водночас судами дійшли висновку про те, що звернення Ставищенської селищної ради зі скаргою до Міністерства юстиції України про скасування рішення державного реєстратора, яке стосувалось прав на спірну земельну ділянку, що розташована в межах Станіславчицької сільської ради, є обґрунтованим, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства землі колективних сільськогосподарських підприємств, які припинені (як в даному випадку), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

У касаційній скарзі Позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У якості підстави для подання вказаної скарги заявник посилається на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду стосовно щодо:

- того, що спір стосується цивільного права і за суб`єктивним складом має розглядатися за правилами цивільного судочинства, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, викладених в постановах від 21.11.2018 у справі №813/1362/16, від 28.11.2018 у справі №825/642/18, від 29.01.2019 у справі №803/1589/17;

- того, що земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим, викладених в постанові від 16.03.2020 у справі №733/1600/17;

- того, що державна реєстрація прав не є підставою для набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, викладених в постановах від 28.06.2023 у справі №539/5295/21, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15, від 06.10.2021 у справі №910/13574/20;

- необхідності врахування принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд, про який зазначено в постанові від 22.06.2021 у справі №200/600/18;

- застосування норм частини третьої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", викладених в постановах від 06.07.2018 у справі №826/3442/17, від 22.08.2018 у справі №826/10548/17;

- того, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, викладених в постанові від 29.04.2020 у справі №826/15358/17.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися, тому касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Інтерагроінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у справі №910/5419/22 підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної у пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

При цьому згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції є запорукою дотримання принципу правової визначеності.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

У постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала визначення подібності правовідносин, згідно з яким на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово наголошувала, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Слово "подібний" в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; такий, як той (про якого йде мова). Тому термін "подібні правовідносини" може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і правовідносини, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

При цьому у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Таким чином, подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Однак, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, у справі № 826/15358/17 розглядалися позовні вимоги про скасування пункту наказу Міністерства юстиції України, яким тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 12 місяців, обґрунтовані тим, що в реєстратора не було жодних причин для відмови чи зупинення державної реєстрації права власності на об`єкт будівництва за товариством з обмеженою відповідальністю, а тому він прийняв законне рішення про державну реєстрацію права власності. Крім того, на думку позивача у зазначеній справі, застосування до нього Міністерством юстиції України відповідальності у вигляді блокування доступу до Державного реєстру речових прав на 12 місяців є надмірним та несправедливим.

Залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у позові, Верховний Суд виходив, зокрема, із того, що позивачем у зазначеній справі всупереч правовим нормам було проведено реєстраційні дії за відсутності усіх обов`язкових документів, зокрема: за відсутності документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Крім того, при проведенні державної реєстрації прав державним реєстратором належним чином не встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, зокрема щодо відомостей про речові права на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна, який на ній розташований, що містяться у Державному реєстрі прав. Також державним реєстратором не забезпечено виготовлення електронних копій усіх документів, поданих для державної реєстрації прав шляхом сканування таких документів, що суперечить положенням чинного законодавства та свідчить про їх відсутність у реєстраційній справі.

У справі № 826/10548/17 розглядалися позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства юстиції України про задоволення скарги щодо скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, обґрунтовані порушення процедури прийняття висновку та в подальшому винесенням оскаржуваного наказу в частині задоволення скарги.

Залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову, Верховний Суд виходив, у тому числі, із того, що Міністерство юстиції України не мало правових підстав для розгляду скарги по суті, оскільки відповідна заява була подана без дотримання законодавчих вимог (скаргу було подано від імені компанії, яка на момент її подання перебувала в статусі ліквідованої; у представника компанії були відсутні повноваження на вчинення будь-яких дій щодо здійснення захисту, що згідно з нормами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" є підставою для відмови у задоволенні скарги; позивача у зазначеній справі не було повідомлено про розгляд вказаної скарги; скарга була подана до Міністерства юстиції України з перевищенням строку, визначеного в Законі України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"; Міністерство юстиції України наказом вже відмовляло в задоволенні аналогічної скарги).

У справі № 826/3442/17 розглядалися позовні вимоги про:

- визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України щодо скасування рішень державних реєстраторів;

- визнання протиправними дій відповідача щодо вилучення на підставі оскаржуваного наказу: з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційних дій "державна реєстрація юридичної особи шляхом виділу"; з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених на підставі цих рішень; Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про видалення записів про державну реєстрацію обтяжень та запису про видалення запису про державну реєстрацію іпотеки;

- зобов`язання відповідача вчинити дії щодо поновлення записів: в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, а також записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених на підставі цих рішень; у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про видалення записів про державну реєстрацію обтяжень та запису щодо видалення запису про державну реєстрацію іпотеки.

Зазначені вимоги було обґрунтовано тим, що спірним рішенням Міністерства юстиції України протиправно скасовано державну реєстрацію права власності позивачів на нерухоме майно та державну реєстрацію як юридичної особи. Позивачі посилалися на порушення відповідачем під час розгляду відповідної скарги строків на оскарження дій і рішень державного реєстратора, а також на неврахування Міністерством юстиції України відсутності порушених прав скаржника оскаржуваними рішеннями про державну реєстрацію.

Водночас, у вказаній справі після об`єднання також розглядалися вимоги приватного нотаріуса про:

- визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України про скасування рішень державних реєстраторів в частині декількох пунктів;

- зобов`язання відповідача вчинити дії щодо: поновлення записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо рішень про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, а також записів в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесених на підставі цих рішень; поновлення приватному нотаріусу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наведені вимоги було обґрунтовано тим, що приватний нотаріус отримав копію скарги з інформацією про засідання комісії з розгляду скарг вже після проведення відповідного засідання. Тобто, відповідач, всупереч вимог закону, позбавив його права надати пояснення в обґрунтування заперечень на скаргу та прийняв спірне рішення без повного з`ясування всіх обставин. На думку приватного нотаріуса, реєстраційні дії та записи, які у подальшому скасовані спірним рішенням відповідача, щодо державної реєстрації об`єктів нерухомості вчинено на підставі поданого від новоутворених юридичних осіб пакету документів. При цьому були виконані всі необхідні дії для перевірки до часу вчинення реєстраційних дій, і записи зроблено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Залишаючи без змін судове рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, Верховний Суд, зокрема, виходив з того, що висновок суду першої інстанції про пропуск строку на оскарження реєстраційних дій ґрунтується на правильному застосуванні закону, отже, Міністерство юстиції України не мало законних підстав для розгляду скарги по суті в частині реєстраційних дій, які стосувалися виділу. Водночас, суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про порушення заявником строку для оскарження реєстраційних дій та записів в частині реєстрації права власності на нерухоме майно, посилаючись на розгляд спорів у господарських судах, як на можливість останнього дізнатися про порушення прав, оскільки зазначені суди розглядали спори без дослідження державної реєстрації фактів створення юридичних осіб шляхом виділу та їх права власності на нерухоме майно. Таким чином, не доведено, що заявник мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення реєстраторами його прав раніше, ніж до часу отримання витягів з державних реєстрів.

До того ж, Верховний Суд дійшов висновку, що оголошення Міністерства юстиції України про засідання комісії не відповідало вимогам чинного законодавства, а тому воно не може вважатися "належним" за ознакою змісту. При цьому приватний нотаріус, дії якої оскаржувалися, у засіданні комісії участі не брав, а, відповідно до поштового штемпеля, лист з повідомленням про розгляд скарги було отримано вже після її розгляду. Це порушення призвело до того, що розгляд скарги, яка стосується безпосередньо нотаріуса, було проведено без нього та без урахування його пояснень. Водночас, суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив поза увагою твердження позивачів про відсутність в інформації на сайті змісту скарги, відсутність доказів своєчасного розміщення оголошення та факт отримання копії скарги зацікавленими особами після дати засідання відповідної комісії, що вплинуло на можливість реалізувати право надати пояснення щодо скарги.

Разом з тим, досліджуючи дотримання строків на звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора у цій справі, суди попередніх інстанцій встановили, що довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Державного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265909648 від 15.07.2021 підтверджує факт того, що Ставищенська сільська рада дізналась про наявність спірного рішення державного реєстратора саме 15.07.2021, від чого і варто відраховувати строк на оскарження вказаного рішення.

Натомість матеріли справи не містять доказів, які б підтверджували доводи Позивача про те, що селищна рада могла дізнатися про порушення свого права саме 27.05.2021, тобто з моменту реєстрації державним реєстратором Долнер О. В. права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0002, а відтак суди визнали наведені твердження ТОВ "Інтерагроінвест" необґрунтованими та такими, що засновані на припущенні.

Водночас, судами встановлено, що оголошення про призначене на 25.11.2021 засідання центральної колегії Міністерства юстиції України було розміщено на офіційному сайті Мін`юсту за посиланням https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-tsentralnoi-kolegii-ministerstva-yustitsii-ukraini-25-listopada-2021-roku.

На електронну адресу Позивача () також направлено відповідне повідомлення та здійснено виклик телефонограмою, за результатами якої, складено акт про неможливість здійснення виклику.

Отже, суди дійшли висновку, що матеріалами справи підтверджено вчинення Відповідачем всіх передбачених чинним законодавством дій з метою повідомлення Позивача про час і місце засідання колегії, як шляхом розміщення оголошення, так і шляхом направленням електронного листа на його електронну адресу, а також здійснено виклик телефонограмою. При цьому суди звернули увагу на те, що відповідно до витягу з протоколу засідання колегії № 256 від 25.11.2021 на її засіданні був присутній представник ТОВ "Інтерагроінвест" - Якименко І. В. Присутність представника Позивача на засіданні центральної колегії підтверджує факт належного повідомлення останнього про розгляд скарги та його обізнаність щодо її розгляду. У свою чергу, Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що представник ТОВ "Інтерагроінвест" звертався до колегії із клопотанням про відкладення розгляду скарги у зв`язку з необхідністю ознайомитися зі її змістом та подати пояснення.

З огляду на викладене суди дійшли висновку про необґрунтованість доводів Позивача щодо порушення Відповідачем вимог пунктів 10., 11., 12. Порядку № 1128.

За таких обставин судові рішення Верховного Суду у справах, на які посилається скаржник, та викладена у них правова позиція, хоча і були прийняті за частково подібного правового регулювання, однак за суттєво інших фактичних обставин, що формують зміст правовідносин у зазначених справах, тобто вищевказані справи і справа, судові рішення в якій переглядаються, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них за змістовним критерієм.

Так само, є необґрунтованими доводи заявника про неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 21.11.2018 у справі №813/1362/16, від 28.11.2018 у справі №825/642/18, від 29.01.2019 у справі №803/1589/17, від 16.03.2020 у справі №733/1600/17, від 28.06.2023 у справі №539/5295/21, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15, від 06.10.2021 у справі №910/13574/20, оскільки предметом позовів у зазначених справах були вимоги про:

- визнання незаконними та скасування рішень приватного нотаріуса щодо скасування запису про право власності на будівлю та рішень про державну реєстрацію прав і їх обтяжень щодо передачі у приватну власність будівлі, а також зобов`язання нотаріуса скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно передачі у приватну власність будівлі (справа №813/1362/16);

- визнання протиправними і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), винесеного уповноваженою особою Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, та запису, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором реєстраційної служби міського управління юстиції (справа №825/642/18);

- визнання протиправним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав і їх обтяжень та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за міськрадою права власності на нерухоме майно - нежиле приміщення (справа №803/1589/17);

- скасування державного акта на право колективної власності на землю (справа №733/1600/17);

- визнання права власності в порядку спадкування (справа №539/5295/21);

- визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету селищної ради про надання згоди на реєстрацію права спільної власності територіальних громад сіл, селищ району на 28/100 частини будівлі (справа №911/3594/17);

- звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, належне відповідачу у вказаній справі на праві власності, а саме двокімнатні квартири, в рахунок погашення наявної заборгованості перед позивачем за кредитним договором; визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеною в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог чинного законодавства України (справа №910/10987/18);

- визнання права власності на частину будівлі, а саме нежитлові приміщення першого поверху, та визнання незаконним і скасування рішення приватного нотаріуса про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності на спірне нерухоме майно та набуття права власності на це майно (справа №925/1121/17);

- визнання незаконним та скасування рішення міської ради про передачу в оренду спірної земельної ділянки та визнання недійсним договору оренди вказаної земельної ділянки (справа №916/675/15);

- усунення перешкод в управлінні майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, шляхом скасування державної реєстрації права власності на квартиру та припинення речового права на вказану квартиру (справа №910/13574/20).

Отже, скаржник не врахував, що постанови касаційного суду у зазначених справах прийняті у спорах з різними предметами і підставами позовів, за різних фактичних обставин та переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленням обставин справи й оцінкою доказів у ній.

У свою чергу, посилання заявника на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 22.06.2021 у справі №200/600/18, є помилковим, оскільки така постанова відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень і її копія не додана ТОВ "Інтерагроінвест" до касаційної скарги.

Як зазначалося вище, згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після його відкриття на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Отже, доводи заявника про наявність передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстави для подання касаційної скарги є необґрунтованими.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава для касаційного оскарження після відкриття касаційного провадження не отримала підтвердження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про необхідність закриття зазначеного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Інтерагроінвест" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 у справі № 910/5419/22.

У свою чергу, у зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 910/5419/22 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест", відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко