ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"04" жовтня 2023 р. Справа№ 873/472/23

Північний апеляційний господарський суд

суддя: Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" та додані до неї матеріали про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 16.05.2023 у третейській справі №226/23

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"

до Фізичної особи-підприємця Зубахи Дмитра Михайловича

про стягнення заборгованості,

за відсутності представників учасників справи, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" (далі - Третейський суд) від 16.05.2023 у справі №226/23 позов Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (далі - Банк) до Фізичної особи-підприємця Зубахи Дмитра Михайловича (далі - Підприємець) про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з Підприємця на користь Банку заборгованість за кредитним договором №011/2555/01298066 від 25.11.2021 у сумі 75 468,13 грн, а також третейський збір у сумі 1 154,68 грн.

04.09.2023 Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з заявою про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення Третейського суду від 16.05.2023 у третейській справі №226/23.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 вищевказану заяву передано на розгляд судді Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2023 у справі №873/472/23 прийнято до розгляду вказану заяву Банку та призначено її розгляд на 20.09.2023.

13.09.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Третейського суду надійшли матеріали третейської справи №226/23 та рішення про державну реєстрацію Третейського суду.

19.09.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Банку надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023 відкладено розгляд даної заяви Банку у справі №873/472/23 на 04.10.2023.

02.10.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Банку надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання 04.10.2023 сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили.

Однак відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами частини 1 статті 202 та частини 1 статті 354 ГПК України неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

З матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв сторін справи №873/472/23 про місце, дату та час розгляду даної заяви: Банк шляхом доставки копії ухвал від 11.09.2023 та від 20.09.2023 до електронної скриньки, зазначену її представником, а Підприємця - рекомендованими повідомленнями на його адресу місця проживання, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.07.2022 у справі №761/14537/15-ц, провадження № 61-3069св21.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Також колегія суддів зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості знайомитись з відповідними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua) з огляду на приписи частини 1 статті 9 ГПК України, частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", відповідно до яких доступ до судових рішень є відкритим, а повний текст судових рішень підлягає оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

В даному контексті слід враховувати також правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду заяви за відсутності представників сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, та враховуючи, що Підприємець про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції не повідомляв та не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для розгляду заяви без заслуховування додаткових пояснень сторін та вважає за можливе здійснити розгляд заяви без участі вказаних осіб.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що рішення третейського суду підлягає скасуванню повністю, з наступних підстав.

За приписами статті 55 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 352 ГПК України заява про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня ухвалення рішення третейським судом.

Згідно з частиною 3 статті 354 ГПК України при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 355 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 355 ГПК України передбачено, що суд відмовляє у видачі наказу на примусове виконання рішення третейського суду, якщо склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 56 Закону України "Про третейські суди" компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону.

Частина 6 статті 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (пункт 5 рішення Конституційного Суду України від 24.02.2004 №3-рп/2004).

Функціонування третейських судів в Україні та можливість передачі на їх розгляд спорів у сфері цивільних і господарських правовідносин базується не лише на принципах національного, а й міжнародного права (пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10.01.2008 №1-рп/2008).

Одним із таких принципів (гарантій) є розгляд справи законним складом суду, який виражає правомірність участі судді у розгляді конкретної справи.

Законодавчі вимоги до складу третейського суду та порядку його формування у третейській справі урегульовані Законом України "Про третейські суди".

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про третейські суди" в Україні можуть утворюватися та діяти постійно діючі третейські суди та третейські суди для вирішення конкретного спору (суди ad hoc).

Згідно із частиною 4 статі 10 Закону України "Про третейські суди" порядок та правила розгляду справ у постійно діючих третейських судах встановлюється цим Законом та регламентом третейського суду.

Регламент третейського суду повинен визначати, зокрема, порядок формування складу третейського суду. Регламент третейського суду може містити положення, які хоча і не передбачені цим Законом, але не суперечать принципам організації та діяльності третейського суду, визначеним цим Законом, і є необхідними для належного здійснення третейським судом повноважень з третейського вирішення спорів (частина 5 статті 10 Закону України "Про третейські суди").

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 16 Закону України "Про третейські суди" склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді). У постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду. У третейському суді для вирішення конкретного спору сторони на свій розсуд можуть домовитися про кількісний і персональний склад третейського суду.

Згідно із частинами 1, 2 статті 17 Закону України "Про третейські суди" формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду. Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Як вбачається з пункту 11.4 кредитного договору №011/2555/01298066 від 25.11.2021, його сторонами погоджено, що третейський розгляд здійснюється третейським судом у складі одноособового третейського судді, який призначається в порядку та у строки, передбачені відповідним регламентом.

Згідно із статтею 17 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу", затверджений рішенням Ради Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 10.01.2019, оформленого протоколом №1 від 10.01.2019 (далі - Регламент), формування складу третейського суду у постійно діючому Третейському суді здійснюється в порядку, встановленому цим Регламентом. Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається одним суддею.

Частиною 2 цієї ж статті Регламенту визначено, що якщо спір підлягає розгляду суддею одноособово, не пізніше 5 днів з моменту реєстрації позовної заяви Голова третейського суду повинен призначити суддю.

Відповідно до пункту 9.3. Положення про Постійно діючий Третейський суд при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу", затверджене рішенням Ради Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 10.01.2019, оформленого протоколом №1 від 10.01.2019, унормовано, що голова третейського суду з питань, що належить до його повноважень, видає накази і розпорядження.

Отже, формування складу суду - це визначення та призначення судді у конкретній третейській справі, спір, в якій підлягає розгляду суддею одноособово, віднесено до повноважень Голови Третейського суду, який з цього приводу видає розпорядження.

При цьому, визначення та призначення судді у конкретній третейській справі має відбуватися з дотриманням порядку призначення судді для розгляду справи, визначеного Регламентом.

Отже, вимога щодо розгляду справи судом, встановленим законом, яка, застосовна до розгляду справ третейським судом, окрім іншого, передбачає дотримання вимог щодо призначення складу суду у конкретній справі, а, отже, вимагає перевірки легітимності участі судді у розгляді відповідної справи.

Аналогічна позиція висловлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 11.02.2021 у справі №870/89/20.

Розгляд третейської справи №226/23 за позовом Банку до Підприємця про стягнення заборгованості ухвалено третейським суддею Мамченко Ю.В.

Підставою здійснення розгляду справи третейським суддею Мамченко Ю.В. визначено розпорядженням Голови Третейського суду Жуковим А.М. у справі №226/23 (а.с. 38 третейської справи).

Однак, зі змісту розпорядження Голови Третейського суду про призначення складу третейського суду у третейській справі №226/23 вбачається, що наявний у лівому куті рядок розпорядження не містить заповнених відомостей щодо номеру видачі відповідного розпорядження у справі.

Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені 18.06.2015 наказом Міністерства юстиції України №1000/5 (далі - Правила №1000/5) регламентують порядок та правила ведення діловодства, в тому числі вимоги щодо створення та оформлення ними організаційно-розпорядчих документів.

Відповідно до пункту 1 розділу І Правил №1000/5 вони встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

За пунктом 2 розділу І, пунктом 4 глави 1 розділу ІІ Правил №1000/5 організаційно-розпорядча документація - це уніфікована підсистема управлінської документації, що забезпечує організацію процесів управління та управлінської праці. Право на видання певного виду розпорядчого документа (постанови, рішення, наказу, розпорядження) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється правовим статусом установи та порядком прийняття управлінських рішень (на підставі єдиноначальності або колегіальності).

Відповідно до пункту 11 глави 1 розділу ІІ Правил № 1000/5 оформлення реквізитів організаційно-розпорядчої документації та порядок їх розташування здійснюються з урахуванням вимог Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. ДСТУ 4163:2020", прийнятого наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 01.07.2020 №144 (далі - ДСТУ 4163:2020).

Пунктом 1.2. ДСТУ 4163-2020 визначено, що цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту та місця розташування реквізитів у документах; вимоги до бланків та оформлення документів; вимоги до виготовлення документів.

За пунктом 4.4. ДСТУ 4163-2020 документи, що їх створюють юридичні особи, обов`язково повинні мати такі реквізити: найменування юридичної особи (04), назва виду документа (09) (не зазначають на листах), дата документа (10), реєстраційний індекс документа (11), заголовок до тексту документа (19), текст документа (20), підпис (для електронних документів - електронний підпис або електронна печатка в разі відсутності електронного підпису) (22).

Дата документа - це, відповідно, дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або складення. Реєстраційний індекс документа складається з порядкового номера цього документа в межах групи документів, що реєструють, який доповнюється індексами, що застосовують в юридичній особі, зокрема індексом за номенклатурою справ, структурного підрозділу, кореспондентів, посадових осіб, які розглядають або підписують документ, виконавців, питань діяльності яких стосується документ (пункти 5.10., 5.11. ДСТУ 4163-2020).

Разом з тим, пунктами 4.1.4, 4.1.10 Національного стандарту України "Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять" ДСТУ 2732:2004, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004 № 97 (далі - ДСТУ 2732:2004) визначено, що дата (службового) документа - це реквізит службового документа, який свідчить про час створення і (або) підписання, затвердження, прийняття, зареєстрування службового документа; реквізит (службового) документа - це інформація, зафіксована в службовому документі для його ідентифікування, організування обігу і (або) надання йому юридичної сили.

Схоже визначення поняття змісту реквізиту службового документа закріплено у пункті 2 розділу І Правил № 1000/5, який визначає реквізит службового документа як обов`язковий елемент, зафіксований в документі для його ідентифікації, організації обліку та надання йому юридичної сили.

Згідно з пунктом 3.12 ДСТУ 2732:2004 юридична сила (службового документа) це властивість службового документа, надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань, здійснювати правове регулювання і (або) управлінські функції.

Отже, дата та реєстраційний індекс розпорядження є обов`язковим реквізитами розпорядження як організаційно-розпорядчого документа, наявність належного оформлення яких надає йому юридичної сили, а в зворотному випадку - відсутність таких обов`язкових реквізитів (їх не зазначення) свідчить, що такого документа немає юридичної сили.

Аналізуючи вищевказаний пункт 4.4. ДСТУ 4163-2020, який визначає послідовність створення службового документа, суд звертає увагу, що позначення на документі його дати та індексного номера мають знаходитись на рівні з його заголовком.

Таким чином, проставлена на розпорядженні Голови Третейського суду у справі №226/23 реєстраційного індексу (номеру) розпорядження, який повністю відповідає вказаному номеру справи, ставить під обґрунтований сумнів юридичну силу такого документа та позбавляє можливості перевірити та достеменно встановити момент набуття повноважень (компетенції) третейським суддею для розгляду конкретної справи.

За цих умов, склад суду, яким здійснено розгляд третейського спору за наявності відповідних обставин не може бути визнано таким, що відповідає вимогам статей 16-19 Закону України "Про третейські суди", що відповідно до приписів пункту 6 частини 1 статті 355 ГПК України та пункту 6 частини 6 статті 56 Закону України "Про третейські суди" є підставою для відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа.

Враховуючи встановлені вище обставини, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Банку про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення у зазначеній третейській справі.

Судовий збір за розгляд заяви про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення у третейській справі у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на заявника.

Керуючись статтями 129, 234, 352-356 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про видачу наказу на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу" від 16.05.2023 у третейській справі №226/23 відмовити.

2. Третейську справу №226/23 повернути до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Інформаційно-фінансового бізнесу".

Ухвала, у випадку не оскарження, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження або у випадку оскарження - після розгляду справи судом апеляційної інстанції (частин 5, 6 статті 356 ГПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі частини 3 статті 356 та частини 2 статті 253 ГПК України до Верховного Суду у строк, передбачений статтею 256 ГПК України (протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення).

Повний текст ухвали складено 09.10.2023.

Суддя А.О. Мальченко