ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023м. ХарківСправа № 922/2880/23

Господарський суд Харківської області у складі

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Татаурова В.А.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське узлісся" (61204, м. Харків, вул. Ахсарова 13-В, ідентифікаційний код 40516455)
до Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ідентифікаційний код 14073675) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про витребування майна з чужого незаконного володіння
за участю представників учасників справи:

позивача - адвоката Мудраченко І.В., Сотнікова Я.С. (самопредставництво)

відповідача - адвоката Ульяненко І.Г.

3-ї особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське узлісся" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (відповідач) про витребування із незаконного володіння Фірми "Т.М.М." товариство з обмеженою відповідальністю () нежитлового приміщення підвалу №I загальною площею 22,5 кв.м., підстава для державної реєстрації: договір дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 " - ТОВ серія та номер 3557 від 06.10.2020 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54441373 від 06.10.2020 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Позивач також у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані зокрема тим, що Фірма "Т.М.М."-ТОВ, яка була забудовником будинку АДРЕСА_2 , незаконно уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу майнових прав серія та номер АХ2/01/підв-02-13 від 01.02.2013, на підставі якого ОСОБА_1 здійснила реєстрацію права власності 23.07.2020 на нежитлове приміщення підвалу №I в житловому будинку літ. "А-8-9", за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 22,5 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу майнових прав між ОСОБА_2 " - ТОВ та ОСОБА_1 АХ2/01/підв-02-13 від 01.02.2013, додаткової угоди №1 від 10.02.2013, акту приймання-передачі нерухомого майна б/н від 22.06.2020, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №53340613 від 28.07.2020 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

06.10.2020 нежитлове приміщення підвалу №I, загальною площею 22.5 кв.м., було подаровано Фірмі "Т.М.М."-ТОВ на підставі укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 "-ТОВ договору дарування серія та номер 3557 від 06.10.2020, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54441373 від 06.10.2020 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Право власності на вказане приміщення зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

За твердженням позивача, вказане приміщення є приміщеннями загального користування (допоміжними), а отже є спільним майном багатоквартирного будинку, а тому не може бути зареєстроване в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що оскільки спірні приміщення вибули з власності співвласників поза їх волі, що в свою чергу є порушенням прав та інтересів власників квартир багатоквартирного будинку, позовні вимоги позивача про витребування спірного приміщення з незаконного володіння Фірми "Т.М.М." - ТОВ є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 10.07.2023 позовну заяву залишено без руху.

13.07.2023 через підсистему "Електронний суд" від позивача у встановлений судом строк надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№18323).

Крім того, 13.07.2023 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (вх.№18322), в якому він просив суд витребувати у ОСОБА_2 -ТОВ засвідчену належним чином копію або оригінал договору купівлі-продажу майнових прав серія та номер АХ2/01/підв-02-13 від 01.02.2013, договору дарування серія та номер 3557 від 06.10.2020, додаткової угоди №1 від 10.02.2013 та акта приймання-передачі нерухомого майна б/н від 22.06.2020, посилаючись на відсутність у позивача оригіналів документів та засвідчених належним чином копій цих доказів.

Ухвалою суду від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2880/23. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07 серпня 2023 року об 11:15. Залучено до участі у справі 3-ю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 07.08.2023 про відкладення підготовчого засідання на 28.08.2023 о 15:00 год та про відмову у задоволенні клопотання позивача (вх.№18322 від 13.07.2023) про витребування доказів.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 28.08.2023 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.09.2023 о 14:00 год.

В судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11.09.2023 про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 18.09.2023 об 11:50 год.

10.09.2023 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло підписане ОСОБА_3 клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, яке зареєстровано 11.09.2023 за вх.№24386, в якому остання просила суд призначити у справі №922/2880/23 будівельно-технічну експертизу нежитлового приміщення підвалу №I загальною площею 22.5 кв.м житлового будинку по АДРЕСА_2 , проведення якої просила доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса.

Також, 10.09.2023 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло підписане ОСОБА_3 клопотання/заява, яке зареєстровано 11.09.2023 за вх. №24383, в якому викладено заперечення проти позову.

Ухвалою суду від 18.09.2023 повернуто клопотання/заяву (відзив на позовну заяву) (вх.№24383 від 11.09.2023) та клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи (вх.№24386 від 11.09.2023) заявнику без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України у зв`язку з поданням без додержання вимог ч. 2 ст. 165, ч. 2 ст. 170 ГПК України. Судове засідання з розгляду справи № 922/2880/23 по суті відкладено на "02" жовтня 2023 р. о 14:30 год у зв`язку з неявкою 3-ї особи в судове засідання з розгляду справи по суті та відсутністю у суду відомостей про направлення їй ухвали суду з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

30.09.2023 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача - адвоката Ульяненко І.Г. надійшло клопотання (пояснення), яке зареєстровано 02.10.2023 за вх.№ 26549, в якому вона надає пояснення з приводу письмових доказів, які долучено до матеріалів справи.

Суд зазначає, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Крім того, згідно з ч.4 ст. 210 ГПК України учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових та електронних доказів або протоколів їх огляду, ставити питання експертам. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої було викликано експерта.

Отож, з урахуванням вищевикладеного, судом було прийнято до розгляду вказані вище пояснення відповідача з приводу письмових доказів, про що постановлено відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 02.10.2023.

Присутні у судовому засіданні 02.10.2023 представники позивача підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.10.2023 позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити.

3-я особа у судові засідання не з`явилась, явку свого представника у судові засідання не забезпечила.

Судом установлено, що копію ухвали суду від 19.09.2023 про відкладення судового засідання з розгляду справи № 922/2880/23 по суті на "02" жовтня 2023 р. о 14:30 год надіслано судом за відомою адресою місце проживання 3-ї особи згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 та 26.09.2023 копію ухвали повернуто відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою поштового відділення.

Крім того, з метою забезпечення процесуальних прав 3-ї особи та належного її повідомлення про призначення розгляду справи на 02.10.2023 о 14:30 год. 18.09.2023 було здійснено оголошення для 3-ї особи, яке розміщено на порталі судової влади України.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. п. 3, 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, враховуючи вищевикладене та факт направлення судом ухвали суду від 19.09.2023 у цій справі на офіційну адресу 3-ї особи, та повернення вказаної ухвали з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку про повідомлення 3-ю особу про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

З врахуванням вказаних приписів чинного законодавства та з огляду на фактичні обставини справи суд констатує, що вчинив всі необхідні та можливі заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання по цій справі, їм надана можливість скористатись своїми процесуальними правами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, в тому числі судом дотримано під час розгляду справи обумовлені чинним законом процесуальні строки для звернення учасників справи із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що неявка учасників справи в судове засідання, відповідно до приписів частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи по суті, а також приймаючи до уваги обмежені строки розгляду справи по суті, визначені частиною другою статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності 3-ї особи на підставі наявних у справі документальних доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників сторін, господарським судом встановлено наступне.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське узлісся" (далі Позивач) створено 27.05.2016 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень (далі Співвласники) багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: м. Харків, вулиця Ахсарова, буд. 13-В (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1 069660 від 27.05.2016).

Відповідно до Статуту Позивач діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту.

Об`єднання у своїй діяльності користується правами, визначеними статтями 16, 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», та має обов`язки, передбачені статтею 18 цього Закону.

Об`єднання набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями, коштами і майном об`єднання, що належать об`єднанню як юридичній особі, від свого імені виступає учасником правовідносин, набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

Згідно зі Статутом, метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

Завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо реєстрації Позивача та статутом Позивача.

У позовній заяві Позивачем зазначено, що Фірма "Т.М.М."-ТОВ, яка була забудовником будинку №13-В по вулиці Ахсарова в місті Харкові, уклала договір купівлі-продажу майнових прав з ОСОБА_1 , на підставі якого остання здійснила реєстрацію права власності 23.07.2020 на нежитлове приміщення підвалу №I в житловому будинку літ. "А-8-9", за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 22,5 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу майнових прав між ОСОБА_2 "-ТОВ та ОСОБА_1 АХ2/01/підв-02-13 від 01.02.2013, додаткової угоди №1 від 10.02.2013, акту приймання-передачі нерухомого майна б/н від 22.06.2020, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №53340613 від 28.07.2020 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.07.2020 за №218669106.

06.10.2020 нежитлове приміщення підвалу №I загальною площею 22,5 кв.м. було подаровано Фірмі "Т.М.М."-ТОВ на підставі договору дарування між ОСОБА_1 та Фірмою "Т.М.М."-ТОВ серія та номер 3557 від 06.10.2020, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54441373 від 06.10.2020 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Вказане не спростовано відповідачем та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.07.2020 за № 218669106 та від 27.06.2023 за №337195293.

На час вирішення цього спору право власності на вказане нежитлове приміщення підвалу №I в житловому будинку літ. "А-8-9", за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 22,5 кв.м. зареєстровано за відповідачем, що підтверджується вказаною вище інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.06.2023 за №337195293.

За твердженням позивача, вказане приміщення є приміщеннями загального користування (допоміжними), а отже є спільним майном багатоквартирного будинку, а тому не може бути зареєстроване в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що оскільки спірні приміщення вибули з власності співвласників поза їх волі, що в свою чергу є порушенням прав та інтересів власників квартир багатоквартирного будинку, позовні вимоги позивача про витребування спірного приміщення з незаконного володіння Фірми "Т.М.М."-ТОВ є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" власники квартири та нежитлових приміщень в будинку є співвласниками допоміжних приміщень в силу закону і додаткового підтвердження такого факту в судовому порядку не вимагається.

Згідно з ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпоряджання спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно з абз. 6 статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 N14-рп/2011.

Так, в рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього."

В рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 додатково роз`яснено: "1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 N 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою."

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не може бути оскаржені.

Вищевикладене свідчить, що при вирішенні цього спору ключовим є визначення правового статусу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відноситься спірне приміщення до допоміжних чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.

При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням.

І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у своїх правових висновках у справах, що виникли в аналогічних правовідносинах, а саме: у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 р. в справі № 922/1406/21 зазначено, що: 20. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17).

Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку правового режиму допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Цілком очевидно, що виходячи з такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, лише позивач не повинен доводити режим спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім відповідач, який є їх останнім набувачем, має довести винятковий режим спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто з самого початку вони будувалися з іншим цільовим призначенням - для потреб непромислового характеру (схожий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц).

У постанові Верховного суду від 08.04.2020 у справі №915/1096/18 зазначено що: 33. При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

34. При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

35. З огляду на наведене Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги в пунктах 21, 22 Постанови та погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення статусу спірних приміщень, як допоміжних в розумінні Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", який ґрунтувався на (1) відомостях акта введення будинку в експлуатацію від 1986 року, відповідно до якого у приміщеннях гуртожитків не було передбачено будь-яких окремих нежитлових приміщень, які не увійшли до житлового фонду; (2) актом приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність від 06.09.2001, який також не містить відомостей про наявність у складі гуртожитків окремих нежитлових приміщень.

36. Натомість суд апеляційної інстанції спростував вказане посилаючись виключно на висновок судової будівельно-технічної експертизи, який прямо суперечить наведеним вище відомостям первинно складеної на будинки документації від 1986 року та від 2001 року.

37. Верховний Суд критично оцінює мотивування апеляційного суду про належність спірних приміщень до нежитлових з посиланням на дослідницьку частину висновку експертизи, який ґрунтувався лише на порядку та умовах фактичної експлуатації цих приміщень на момент проведення експертизи. З огляду на те, що з наявних у справі первинних документів вбачається приналежність спірних приміщень до допоміжних багатоквартирного будинку їх фактичне самовільне переобладнання іншими особами з метою використання за іншим функціональним призначенням не змінює правового статусу цих приміщень.

38. Верховний Суд вважає безпідставним та беззмістовним посилання суду апеляційної інстанції на узгодженість висновку судового експерта з іншими доказами у справі, а саме актом приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність від 06.09.2001 (пункт 2 Постанови), оскільки наведеним вище законодавством унормовано, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

Отже, у вищенаведеній справі Верховний Суд визнав безпідставним посилання судів попередніх інстанцій на висновок експерта, в якому зазначалось про фактичний стан приміщень (які були перебудовані) на день проведення експертизи, адже головним є статус приміщень як допоміжних при проектуванні та будівництві.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17, від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі №906/1169/17, від 15 вересня 2020 року у справі № 904/5047/18.

Отож, право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку встановлено ст.382 Цивільного кодексу України та підтверджено Конституційним Судом України у рішенні № 4-рп/2004, відповідно до п. 4.2 якого встановлено, що допоміжні приміщення за Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і одночасно з приватизацією ними квартир та окремо приватизації не підлягають і стають їх спільним майном, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру.

Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир не має необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

З урахуванням викладеного, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

З урахуванням викладеного убачається, що набуте громадянами право на квартири житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України).

З аналізу вищенаведених правових норм убачається, що всі суб`єкти права власності рівні перед законом, тому всі власники квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями, ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та ін.

Ураховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що спірне приміщення відноситься до допоміжних, а тому до спільного майна зазначеного будинку, право сумісної власності на допоміжні приміщення належить власникам квартир та нежитлових приміщень будинку.

Спірне приміщення призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, тобто є допоміжним приміщенням, а тому є спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку та не підлягає державній реєстрації в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майна та подальшому відчуженню.

Щодо статусу спірного приміщення як допоміжного, суд зазначає наступне.

Нежитлове приміщення підвалу №I в житловому будинку літ. "А-8-9", за адресою м. Харків, вулиця Ахсарова, буд. 13-В загальною площею 22,5 кв.м. проектувалось та приймалось в експлуатацію як приміщення охорони призначене для обслуговування загального майна багатоквартирного будинку, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи.

За твердженням позивача, із самого початку експлуатації будинку спірне приміщення використовується для розміщення охорони житлового комплексу, облаштовано пост відеоспостереження та місце відпочинку охоронців.

Спірне приміщення не віднесено до нежитлових (вбудованих) приміщень (магазин, перукарня, офіс, поштові відділення і т. ін.), що прямо випливає з матеріалів інвентаризаційної справи, оскільки площі всіх нежитлових приміщень відображені в експлікації у стовпцях 13-23 включно.

Нормативним документом, який регулює, визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих будинків є Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 (далі - Інструкція).

Окрім іншого, Інструкцією затверджені додатки - форми документів, які є складовими інвентаризаційної справи.

Відповідно до ч. 2 п. 1.4 Інструкції, в редакції чинній на момент інвентаризації, "на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи (додаток 1) та технічні паспорти (додатки 2 - 8, 18)".

Згідно з ч. 2 п. 10 Інструкції при наявності змін технічний паспорт замінюється на новий з позначкою про це в старому технічному паспорті, який залишається у замовника.

Відповідно до ч. 4 п. 10 Інструкції матеріал має бути сконцентрований в одній інвентаризаційній справі (паралельні справи не заводяться).

Позивачем надано копії матеріалів інвентаризаційної справи, що отримані на адвокатський запит представника позивача у зберігача даної справи (відповідно по п.2 та п. 27 Інструкції в редакції на момент виникнення спору) - КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради ().

З положень Інструкції (як в поточній так і редакції чинній на момент складання) випливає, що саме на основі інвентаризаційної справи складаються технічні паспорти на будинок, крім цього існує виключно одна інвентаризаційна справа на будинок, що ведеться протягом усього строку існування будинку, а тому інформація про будь-які перепланування, зміну призначення приміщень вноситься саме до інвентаризаційної справи.

Позивач отримав копії матеріалів інвентаризаційної справи станом 16.11.2020, тобто вже після проведення реєстрації цих приміщень за відповідачем.

Будь-якої інформації про зміну призначення, перепланування чи реконструкцію в цих матеріалах відсутні, тому відсутні підстави вважати що після приймання будинку в експлуатацію спірне приміщення з допоміжного стало нежитловим.

Отже спірні приміщення не змінювали свого призначення після введення будинку в експлуатацію, є допоміжними та не можуть перебувати у власності відповідача та належать співвласникам багатоквартирного будинку.

Саме вказані вище докази можуть бути єдиним джерелом інформації про характеристики, технічне призначення приміщень в багатоквартирному будинку на момент введення будинку в експлуатацію, а також про реконструкцію, перепланування та інші зміни (з обов`язковим зазначенням підстав) у разі наявності.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації здано в експлуатацію вбудовано-прибудованих приміщень загальною площею 821,2 кв.м., що повністю збігається з сумою площ приміщень визначених як нежитлові в експлікації, а саме: міні-маркет площею 200,5 кв.м., магазин площею 178,1 кв.м., інтернет-клуб площею 275,4 кв.м., та кафе-кондитерська площею 167,2 кв.м. (200,5+178,1+275,4+167,2 = 821,2) (арк 13-15).

В підвалі взагалі відсутні будь-які вбудовано-прибудовані приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна та можуть бути відчужені (паркомісця в силу закону не є приміщеннями, хоча і підлягають відчуженню).

Тобто, ті приміщення, що від початку проектувались як нежилі зазначені в окремому розділі. Приміщення, стосовно якого подана позовна заява, в цьому розділі не відображено. Не існує жодного іншого приміщення підвалу №I в житловому будинку літ. "А-8-9", за адресою м. Харків, вулиця Ахсарова, буд. 13-В загальною площею 22,5 кв.м., яке б було нежитловим окрім спірного, яке очевидно є допоміжними, однак неможливо щоб у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

Суд також зазначає, що відповідно пункту 25 Інструкції Допоміжні (спільного користування) приміщення будинку (сходові клітки, ліфтові, бойлерні тощо) та неопалювані приміщення позначаються римськими цифрами.

Дана вимога присутня в редакції Інструкції, що діяла на момент складання плану, експлікації та технічної документації, та діє в редакції, що актуальна на момент подання позовної заяви. Наприклад, ліфтова шахта, сходові клітини, сходи так само як і приміщення що є предметом спору, пронумеровані римськими цифрами та віднесені до категорії підсобних приміщень житлових квартир, хоча і не віднесені до жодної з них. Усі позначені римськими цифрами приміщення беззаперечно є допоміжними.

Суд зазначає, що приміщення №І є суміжним із приміщенням №ІІ (санвузол), яке також є допоміжним та не має іншого окремого виходу окрім як в спірне приміщення, що видно на доданій позивачем до матеріалів справи фототаблиці, зокрема, на фото 2 та 3.

Суд звертає увагу, що згідно листа № 0057/01-17 від 25.01.2017 Фірми "Т.М.М."-ТОВ, ні Фірма "Т.М.М."-ТОВ, ні Черкес Р.Д. не були інвесторами (пайовиками) будівництва житлового будинку по вул. Ахсарова, 13-В у м. Харкові.

Тобто, від самого початку приміщення будувалося та здавалося в експлуатацію як допоміжне та використовувалося за призначенням.

Отже, відповідачем не доведено, що з самого початку будівництва спірні приміщення не мали статусу допоміжних та, що їх використання мало інше призначення.

Щодо правового обґрунтування позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння, суд зазначає наступне.

Захист порушеного права має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який здатний відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Ураховуючи вищенаведене, оскільки спірні приміщення вибули з власності співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , поза їх волі, що в свою чергу є порушенням прав та інтересів власників квартир вказаного багатоквартирного будинку, позовні вимоги позивача про витребування спірного приміщення з незаконного володіння відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що позов задоволено повністю, відповідно до п.2 ч.1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн та витрати зі сплати вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності по складанню звіту про вартість майна для визначення ціни позову у розмірі 1000,00 грн покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 1, 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ст. 330, 368, 382, 387, 388 Цивільного кодексу України та ст. 4, 20, 73-75, 77, 129, 233, 236-240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Витребувати із незаконного володіння Фірми "Т.М.М." товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ідентифікаційний код 14073675) нежитлове приміщення підвалу №I загальною площею 22,5 кв.м., підстава для державної реєстрації: договір дарування між ОСОБА_1 та Фірмою "Т.М.М." - ТОВ серія та номер 3557 від 06.10.2020 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54441373 від 06.10.2020 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2 147,20 грн та витрати зі сплати вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності по складанню звіту про вартість майна для визначення ціни позову у розмірі 1000,00 грн покласти на відповідача: Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ідентифікаційний код 14073675)

Стягнути з Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ідентифікаційний код 14073675) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське узлісся" (61204, м. Харків, вул. Ахсарова 13-В, ідентифікаційний код 40516455) судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та витрати зі сплати вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності по складанню звіту про вартість майна для визначення ціни позову у розмірі 1000,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківське узлісся" (61204, м. Харків, вул. Ахсарова 13-В, ідентифікаційний код 40516455).

Відповідач: Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ідентифікаційний код 14073675).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "10" жовтня 2023 р.

Суддя І.О. Чистякова