ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" вересня 2023 р. Справа № 4/041-11

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Рженецької М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

про стягнення 917 928,24 грн

представники учасників справи не з`явилися

встановив:

Господарський суд Київської області (суддя Щоткін О.В.) рішенням від 16.05.2011 у справі № 4/041-11 стягнув з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 146 574,38 грн суми основного боргу, 11 248,70 грн пені, 624 801,07 грн інфляційних втрат, 135 304,09 грн 3 % річних, 9 180,00 грн державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

06.06.2011 на примусове виконання рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2011 у справі № 4/041-11 видано наказ.

Господарський суд Київської області ухвалою від 16.07.2012 у цій справі затвердив мирову угоду від 15.06.2012, укладену між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі стягувач) та Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі боржник).

17.07.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі заявник) надійшла заява, відповідно до якої заявник просить суд замінити стягувача Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у справі № 4/041-11 та у виконавчому документі № 4/041-11 від 06.06.2011 на його правонаступника - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Вказану заяву обґрунтовано обставиною укладення 28.09.2021 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договору № 13/21-35 про відступлення прав вимоги, за яким заявник набув право вимоги погашення (сплати) заборгованості за договором № 06/09-1265БО-17 від 23.09.2009.

Відповідно до результатів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформлених протоколом автоматизованого розподілу б/н від 17.07.2023, вказану заяву передано до розгляду судді Господарського суду Київської області Яремі В.А.

Господарський суд Київської області ухвалою від 20.07.2023 у справі № 4/041-11, зокрема, прийняв до розгляду заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі та призначив її розгляд на 05.09.2023.

28.08.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від заявника надійшли письмові пояснення, згідно яких Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» уточнює вимоги заяви про заміну стягувача та просить суд замінити стягувача Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі № 4/041-11 та у виконавчому документі № 4/041-11 від 16.07.2012.

Господарський суд Київської області ухвалою від 05.09.2023 у справі № 4/041-11, зокрема, відклав розгляд заяви Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі на 25.09.2023.

25.09.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшли письмові пояснення, згідно яких стягувач підтримує заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі та просить суд замінити стягувача Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі № 4/041-11 та у виконавчому документі № 4/041-11 від 16.07.2012.

Крім того 25.09.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області від Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» також надійшли пояснення, згідно яких заявник повідомляє суд про те, що ухвала Господарського суду Київської області від 16.07.2012 у справі № 4/041-11 знаходиться у Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та строк пред`явлення її до виконання не закінчився.

У судове засідання 25.09.2023 представники заявника, стягувача та боржника не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, тоді як про дату, час та місце розгляду заяви Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення № 318, № 970, № 691, довідка від 12.09.2023 та довідки про доставку електронного листа від 11.09.2023.

До того ж ухвалу Господарського суду Київської області від 05.09.2023 та всі постановлені у справі № 4/041-11 ухвали офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua і такі ухвали знаходяться у вільному доступі, тоді як за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України.

Отже, учасникам справи надано як право бути обізнаним про прийняті у цій справі рішення шляхом доступу до Реєстру, так і можливість реалізувати право на участь у судовому процесі у відповідно встановлені строки.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи заявника, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно із частинами 1, 2, 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно частини 1 статті 52, частин 1, 2 статті 334 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

У разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Отже, згідно приписів статті 52 ГПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до статті 1, частини 1 статті 3, частини 1 статті 11, частини 1 статті 26, частин 1, 5 статті 37, частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приписами статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 в редакції від 06.05.2012 передбачено, що виконавчі документи, окрім посвідчень комісій по трудових спорах, постанов судів у справах про адміністративні правопорушення та постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість штучно збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17 та від 07.07.2023 у справі № 910/11424/15.

Як слідує зі змісту ухвали Господарського суду Київської області від 16.07.2012 про затвердження мирової угоди: така ухвала підлягає пред`явленню до органу державної виконавчої служби протягом дії мирової угоди та з урахуванням однорічного строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановленого статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: з 30.06.2012 по 31.05.2033.

Отже, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Підставами для заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно до частин 1, 2 статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 513, частиною 1 статті 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 334 ГПК України суд при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження має пересвідчитися, що особа, яка звертається із такою заявою, відноситься до переліку осіб, визначених частиною другою цієї статті, та, що до заяви додані документи, які підтверджують правонаступництво сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з заміною боржника або стягувача відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, з огляду на що припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним боржником або стягувачем проводиться відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та норм ГПК України за заявою заінтересованої особи зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього боржника або стягувача всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво на стадії виконання судового рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Воно є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення і перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 15/148-10-4045, від 02.04.2021 у справі № 34/16, від 21.05.2021 у справі № 922/1995/17 та від 08.02.2023 у справі № 910/16900/19.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 910/11424/15.

28.09.2021 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі первісний кредитор) та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - новий кредитор) укладено договір № 13/21-35 про відступлення прав вимоги (далі - договір), відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає права вимоги до боржника первісного кредитора - Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», а саме право вимагати погашення (сплати) заборгованості, яка виникла за договором № 06/09-1265БО-17 від 23.09.2009 у загальному розмірі 90 388,05 грн, згідно графіка погашення заборгованості, затвердженого мировою угодою від 15.06.2012 у справі № 4/041-11.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 3.1.1, 6.1, 6.2 договору одночасно з відступленням первісним кредитором права вимоги відповідно до пункту 1.1 договору новий кредитор набуває права, пов`язані з фактом переходу прав вимоги, включаючи права бути позивачем в судах, стягувачем у виконавчому провадженні, кредитором у справах про банкрутство боржника тощо.

Сторони погодились, що відступлення прав вимоги відбувається і новий кредитор набуває права вимоги з моменту набрання чинності цим договором згідно пунктів 6.1-6.2 договору.

Обов`язки первісного кредитора: у день підписання цього договору, за актом приймання-передачі документів передати новому кредитору оригіналів документів (або завірені належним чином їх копії у разі, якщо такі оригінали відсутні у первісного кредитора з незалежних від нього причин), які засвідчують права, що передаються (судові рішення, виконавчі документи тощо) та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками та скріплення печатками сторін. У відповідності до положень частини 3 статті 631 ЦК України, сторони погодили, що умови даного договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2020. Договір діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором в повному обсязі.

На підтвердження зазначених обставин заявником надано суду, зокрема, належним чином завірені копії договору № 13/21-35 від 28.09.2021 про відступлення прав вимоги та акта приймання-передачі документів від 28.09.2021.

Враховуючи умови договору № 13/21-35 від 28.09.2021 про відступлення прав вимоги, суд дійшов висновку, що відбулась заміна сторони у матеріальних правовідносинах (перехід прав вимоги), а саме відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, що виникло на підставі договору поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб`єктів господарювання № 06/09-1265БО-17 від 23.09.2009.

Згідно із статтею 204, частиною 3 статті 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц.

Так, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про визнання недійсним укладеного між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 28.09.2021 договору № 13/21-35 про відступлення прав вимоги.

Враховуючи те, що відбулася заміна сторони у матеріальних правовідносинах згідно договору про відступлення прав вимоги, який, в свою чергу, є дійсним у силу презумпції правомірності правочину, та, оскільки заяву про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало в межах строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд дійшов висновку, що Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720) є правонаступником стягувача у справі № 4/041-11 - Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 31301827) в розумінні частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», відтак заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі в порядку статей 52, 334 ГПК України підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 52, 234, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

постановив:

1. Задовольнити заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про заміну стягувача у справі та у виконавчому документі.

2. Замінити стягувача - Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) у справі № 4/041-11 та у виконавчому документі № 4/041-11 від 16.07.2012 на його правонаступника Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720).

Ухвала складена та підписана 04.10.2023, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.А. Ярема