РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2023Справа № 910/15319/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Старовойтова Є. А., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Аеропорт, м. Бориспіль, Київська область, 08300, )

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

(вул. Лисенка, буд. 4, м. Київ, 01030, )

про стягнення 83 963 129, 22 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.03.2021)

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі - позивач, "Украерорух") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі - відповідач, МАУ) про стягнення 7 214 736,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з аеронавігаціного обслуговування від 01.01.2018 №6/2-18 (далі - договір) в частині своєчасної оплати наданих послуг у серпні-вересні 2018 року, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4 225 820, 08 грн пені, 840 515, 92 грн процентів річних та 2 148 400, 00 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального провадження, підготовче засідання призначено на 18.12.2018.

10.12.2018 до відділу діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних з тих підстав, що пункти 4.1; 4.3 договору, за якими позивачем заявлено до стягнення з відповідача штрафні санкції, є незаконними, також МАУ не погоджується з тарифами на послуги аеронавігаційного обслуговування та обсягом наданих послуг, водночас підстави для оплати послуг за спірний період не настали, оскільки акти здачі-приймання аеронавігаційних послуг не були підписані відповідачем та були оскаржені, крім того вказані акти не відповідають вимогам первинних документів, оскільки не містять даних щодо змісту та обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції.

У відзиві відповідачем також заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/2532/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 підготовче засідання відкладено на 15.01.2019.

15.01.2019 до відділу діловодства суду представником Державного підприємства обслуговування повітряного руху України подано пояснення на відзив на позовну заяву, у яких позивач зазначає, що оскарження відповідачем актів здачі-приймання аеронавігаційних послуг не є підставою для звільнення останнього від обов`язку оплати за договором, при цьому позивачем була надана відповідь про неприйняття зауважень відповідача, водночас доводи відповідача щодо невірного оформлення актів здачі-приймання послуг є необґрунтованими з огляду на положення п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 зупинено провадження у справі № 910/15319/18 до набрання законної сили рішенням у справі № 911/2532/18.

17.01.2019 до відділу діловодства суду від Державного підприємства обслуговування повітряного руху України подано пояснення на відзив на позовну заяву від 15.01.2019, надіслані засобами поштового зв`язку.

29.03.2021 до відділу діловодства суду від Державного підприємства обслуговування повітряного руху України надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 24 630 594, 37 грн, проценти річних у розмірі 32 267 790, 55 грн та інфляційні втрати у розмірі 19 850 008, 30 грн.

07.02.2023 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про поновлення провадження у справі з доданою копією постанови Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №911/2532/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2023 поновлено провадження у справі №910/15319/18, призначено підготовче засідання на 17.05.2023.

У підготовчому засіданні 17.05.2023 суд у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 14.06.2023.

У підготовчому засіданні 14.06.2023 суд у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду зави позивача про збільшення розміру позовних вимог від 11.03.2021 та про закриття підготовчого провадження і призначення справи №910/15319/18 до розгляду по суті на 12.07.2023.

У судовому засіданні 12.07.2023 судом оголошено перерву розгляду справи по суті до 23.08.2023.

У судовому засіданні 23.08.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу відповідач у засідання своїх представників не направив, хоча про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином.

За приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 23.08.2023 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2018 між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (далі - виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі - замовник) укладено договір №6/2-18 про надання послуг з аеронавігаціного обслуговування (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого замовник замовляє і зобов`язується оплатити, а виконавець у порядку та на умовах, визначених цим договором, бере зобов`язання надавати замовнику послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден (далі - послуги з АНО) (Аеронавігаційне обслуговування, що надається, включає такі види: обслуговування повітряного руху, зв`язок, навігацію, спостереження, метеорологічне обслуговування аеронавігації на маршруті відповідно до чинного Сертифіката провайдера аеронавігаційного обслуговування).

Відповідно до п. 2.1. договору виконавець зобов`язується:

- забезпечити такі послуги з АНО: обслуговування повітряного руху, надання метеорологічної і аеронавігаційної інформації та, у відповідних випадках, аварійне обслуговування повітряних суден (далі - ПС) (за винятком обслуговування повітряного руху ПС, які виконують навчальні (учбові) польоти) замовника, які знаходяться у зоні відповідальності виконавця, відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів України з питань аеронавігаційного обслуговування (п.п. 2.1.1. договору);

- забезпечити організацію авіаційного електрозв`язку у частині надання доступу до порту на своєму обладнанні для підключення до мережі авіаційного фіксованого електрозв`язку (АФТН) та обробки повідомлень, що включає: забезпечення автоматичної передачі телеграфних повідомлень, а також прийом повідомлень, адресованих замовнику, згідно з вимогами нормативно-правових актів України та документів ІСАО і наданим замовнику телеграфним індексом; забезпечення визначеного режиму роботи обладнання та телеграфного каналу з дотриманням діючих технічних норм (п.п. 2.1.2. договору);

-за ініціативою замовника проводити попередню звірку реєстрів польотів з метою уникнення помилок при виставленні рахунків за надані послуги з АНО норм (п.п. 2.1.3. договору).

Розділом 3 договору сторони погодили порядок розрахунків.

Так, розмір плати за послуги з АНО (на маршруті, на підході та в районі аеродрому) визначено чинним законодавством України та публікується в АІР України, яка додатково включає також плату за послуги згідно з п. 2.1.2 договору (п. 3.1. договору).

Розрахунки розміру плати за послуги з АНО проводяться у порядку та за одиничними ставками плати за АНО згідно з додатком 1 до цього договору. Максимальна дозволена злітна вага ПС (MTOW) Замовника визначається згідно з додатками 3 та 3а. Якщо замовник використовує два або більше ПС, віднесених до різних версій одного й того ж типу, то для кожного ПС цього типу береться середня максимальна дозволена злітна вага усіх його ПС подібного типу (п. 3.2. договору).

Ставки плати за АНО:

- встановлені без податку на додану вартість. Звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання послуг з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден, які здійснюють внутрішні, міжнародні та транзитні польоти в районах польотної інформації зони відповідальності України згідно з ст. 197.10 Податкового кодексу України;

- використовуться ті, що діяли на день виконання польоту (п. 3.3. договору).

Нарахування виконавцем плати за аеронавігаційне обслуговування здійснюється щомісяця на підставі реєстру польотів станом на останній календарний день місяця (п. 3.4. договору).

На підставі реєстру виконаних польотів (додаток 4) виконавець складає акт здачі- приймання наданих аеронавігаційних послуг (додаток 5) за місяць, вартість яких розраховується за курсом НБУ станом на останній календарний день місяця, в двох екземплярах (п. 3.5. договору).

Виконавець надсилає рекомендованим листом на поштову адресу замовника, вказану у розділі 9, два примірники акта здачі-приймання наданих аеронавігаційних послуг (далі - акт), підписані зі свого боку, реєстр виконаних польотів до нього та виставлені рахунки-фактури на оплату за надані послуги за АНО внутрішніх та міжнародних рейсів (додатки 6 та 7), рахунки на пеню, інфляційні проценти та проценти річні (п. 3.6. договору).

Замовник зобов`язаний протягом десяти робочих днів, починаючи від дня отримання, підписати акт і надіслати його виконавцеві або подати письмове оскарження (претензію) щодо отриманих послуг (п. 3.7. договору).

У разі, якщо протягом зазначеного строку виконавець не отримає підписаний замовником акт або письмове оскарження (претензію) щодо наданих послуг, послуги вважаються прийнятими замовником у повному обсязі та є підставою для взаємних розрахунків між замовником і виконавцем.

Строк, у межах якого має бути сплачений рахунок-фактура, становить десять робочих днів, починаючи від дня, наступного за днем отримання рахунку-фактури замовником. У разі отримання рахунка-фактури на оплату у неробочий день перебіг зазначеного строку починається з першого робочого дня (п. 3.8. договору).

Грошові кошти переказуються замовником на банківський рахунок виконавця, вказаний у рахунку-фактурі. Оплата вважається такою, що відбулася, лише у день зарахування коштів на рахунок виконавця (п. 3.9. договору).

Будь-яке оскарження, претензія замовника не дає йому права зменшувати суму оплати відповідного рахунку-фактури без письмової на те згоди виконавця. Розгляд виконавцем претензії має тривати не більше десяти календарних днів (у разі необхідності отримання певної інформації, документів кінцевий термін розгляду переноситься на відповідний строк) і його висновок є остаточним та обов`язковим для виконання. У разі згоди виконавця з претензією замовника, виконавець надає коригування до акта здачі- приймання послуг з АНО за відповідний період (п. 3.13. договору).

Розділом 4 договору сторони передбачили умови відповідальності сторін.

Зокрема, за будь-який несплачений у визначений строк рахунок-фактуру у строк до 30 календарних днів (включно), починаючи з дня наступного за останнім днем встановленого п. 3.8. договору строку, замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен календарний день прострочення.

За кожен несплачений рахунок-фактуру у строк понад 30 календарних днів, починаючи з дня наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 Договору строку, замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен календарний день прострочення (п. 4.1. договору).

За умовами пункту 4.3. договору замовник, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання до 30 календарних днів (включно), зобов`язаний сплатити суму боргу на користь виконавця з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні проценти) за весь час прострочення, а також 3 процента річних від простроченої суми, починаючи з дня наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 договору десятиденного строку.

Замовник, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання понад 30 календарних днів, зобов`язаний сплатити суму боргу на користь виконавця з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні проценти) за весь час прострочення, а також 10 процентів річних від простроченої суми, починаючи з дня наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 договору десятиденного строку.

Обов`язок замовника щодо сплати пені, інфляційних процентів та десяти процентів річних виникає з наступного дня після спливу строку, в який має бути сплачено рахунок-фактуру (п. 4.4. договору).

Пеня за несвоєчасно сплачений рахунок-фактуру, а також встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та проценти річних від простроченої суми, зазначені у пунктах 4.1. та 4.3. відповідно, нараховується виконавцем замовнику за весь час прострочення, включаючи день зарахування коштів на поточний рахунок виконавця, навіть якщо остаточна оплата відбулася після закінчення строку дії договору (п. 4.6 договору).

Договір набуває чинності з 01 січня 2018 року та діє по 31 грудня 2018 року, але у будь-якому разі до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У разі не укладення сторонами договору про надання послуг з АНО на строк після 31 грудня 2018 року, договір може діяти для сторін за умови письмової згоди на таке виконавця (п. 7.1 договору).

Додатком № 1 до договору сторони погодили Методику розрахунку розміру плати за послуги з АНО; додатком № 2 Картку авіакомпанії; додатком № 3 Перелік використовуваних власних повітряних суден; Додатком 3а Перелік використовуваних орендованих повітряних суден.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору № 6/2-18 від 01.01.2018, за період червень-вересень 2018 Державним підприємством обслуговування повітряного руху України були надані послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден на загальну суму 431 419 964, 98 грн, на підтвердження чого позивачем додано до позовної заяви рахунки-фактури №317 від 30.06.2018 на суму 92 254 216, 10 грн (скориговано на суму 92 072 922, 80 грн - лист від 23.07.18 №05-02-47); №394 від 31.07.2018 на суму 99 324 089, 13 грн, №463 від 31.08.2018 на суму 104 513 362, 18 грн, №464 від 31.08.2018 на суму 16 779 957, 54 грн, №532 від 30.09.2018 на суму 102 797 148, 39 грн, №533 від 30.09.2018 на суму 15 932 484, 94 грн; реєстри виконаних польотів до них та відповідні акти здачі-приймання аеронавігаційних послуг, які надіслані відповідачу.

Позаяк розрахунки за надані послуги відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" пеню у розмірі 24 630 594, 37 грн проценти річних у розмірі 32 267 790, 55 грн та інфляційні втрати у розмірі 19 850 008, 30 грн.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами пункту 3.7. договору сторони встановили, що замовник зобов`язаний протягом десяти робочих днів, починаючи від дня отримання, підписати акт і надіслати його виконавцеві або подати письмове оскарження (претензію) щодо отриманих послуг.

У разі, якщо протягом зазначеного строку виконавець не отримає підписаний замовником акт або письмове оскарження (претензію) щодо наданих послуг, послуги вважаються прийнятими замовником у повному обсязі та є підставою для взаємних розрахунків між замовником і виконавцем.

Пунктом 3.8. договору сторони погодили, що строк, у межах якого має бути сплачений рахунок-фактура, становить десять робочих днів, починаючи від дня, наступного за днем отримання рахунку-фактури замовником. У разі отримання рахунка-фактури на оплату у неробочий день перебіг зазначеного строку починається з першого робочого дня.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами відповідач отримав вказані рахунки-фактури разом з відповідними актами здачі-приймання аеронавігаційних послуг, а саме: №317 від 30.06.2018 - 13.07.2018, №394 від 31.07.2018 - 13.08.2023, №463 від 31.08.2018 - 01.10.2018, №464 від 31.08.2018 - 01.10.2018, №532 від 30.09.2018 - 29.10.2018, №533 від 30.09.2018 - 29.10.2018, що також підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №121, №008, №221, №57685.

Водночас, суд встановив, що відповідач листом від 09.10.2018 №05.02-69 оскаржив акти наданих послуг №463 та №464 та відповідні рахунки-фактури, а листом від 29.10.2018 №05.02-76 оскаржив акти наданих послуг і рахунки за №532 та 533, зазначивши про розбіжності у вартості надання послуг, а також, що надані документи не відповідають приписам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України", оскільки акти наданих послуг ДП "Украерорух" як первинні документи бухгалтерського обліку не містять даних, які давали би можливість ідентифікувати зміст та обсяг господарських операцій, зокрема, в актах як первинних документах відсутні дані про одиниці виміру господарської операції, зміст господарської операції із зазначенням окремих видів наданих аеронавігаційних послуг (на маршруті, на підході та в районі аеродрому), обсяги наданих послуг в натуральному вимірнику.

Позивач, в свою чергу, листами від 16.10.2018 №1-21-4915 та 13.11.2018 №1-21-5500 надав відповіді на вищевказані листи відповідача, у яких повідомив про повне та своєчасне надання ДП "Украерорух" послуг, при цьому зазначивши, що акти були надані відповідно до реєстрів виконаних польотів у двох екземплярах, акти наданих послуг та рахунки до них містять всю необхідну інформацію для здійснення подальшої сплати за надані послуги, крім того, позивач повідомив, що Украерорух веде окремий бухгалтерський облік за видом діяльності "Аеронавігаційне обслуговування", до якого входить обслуговування на маршруті та на підході і в районі аеродрому, тож, доходи обліковуються на маршруті та на підході і в районі аеродрому, як це рекомендовано Керівництвом ІСАО з економічних аспектів аеронавігаційного обслуговування.

Також, позивач зазначив, що листи авіакомпанії МАУ щодо неправильного оформлення актів здачі-приймання аеронавігаційних послуг та рахунків-фактур за (серпень-вересень 2018 року) не приймаються, як претензії, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний сплатити за надані послуги на підставі надісланих документів.

Суд враховує, що за умовами пункту п. 3.13. договору будь-яке оскарження, претензія замовника не дає йому права зменшувати суму оплати відповідного рахунку-фактури без письмової на те згоди виконавця. Розгляд виконавцем претензії має тривати не більше десяти календарних днів (у разі необхідності отримання певної інформації, документів кінцевий термін розгляду переноситься на відповідний строк) і його висновок є остаточним та обов`язковим для виконання. У разі згоди виконавця з претензією замовника, виконавець надає коригування до акта здачі- приймання послуг з АНО за відповідний період.

Враховуючи викладене, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності підстав для здійснення розрахунків по рахункам-фактурам №463, №464, №532 та 533 з огляду на сам лише факт їх оскарження разом з актами наданих послуг за умови розгляду замовником у визначеному договором порядку претензії та неприйняття відповідних зауважень, оскільки такі дії замовника не можуть бути відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України.

Стосовно тверджень відповідача, що акти здачі-приймання наданих послуг, на які посилається позивач та які були надіслані відповідачу не відповідають вимогам до первинного документа, які визначені приписами ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України", а саме не містять даних щодо змісту та обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції, а також підписів МАУ, суд зазначає наступне.

Так, Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, акт здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд зазначає, що форма акту здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування, яка надсилається позивачем відповідачу була погоджена сторонами під час укладення договору та є додатком № 5 до договору.

Тож, позивачем було надіслано відповідачу акти здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування відповідно до затвердженої сторонами форми з доданням рахунків-фактур на оплату та реєстрів виконаних польотів до них відповідно до п. 3.6. договору.

При цьому, ані під час процедури оскарження актів здачі-приймання аеронавігаційних послуг, ані під час розгляду даної справи відповідачем не наведено будь-яких обґрунтованих зауважень щодо обсягу та вартості наданих послуг.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту пункту 3.8 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за договором на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач, у встановлені строки, оплату наданих послуг належним чином не здійснив.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну. Пунтком 4.1. договору

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що за кожен несплачений рахунок-фактуру у строк понад 30 календарних днів, починаючи з дня наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 Договору строку, замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожен календарний день прострочення.

При цьому, у пункті 4.6 договору сторони встановили, пеня за несвоєчасно сплачений рахунок-фактуру, а також встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та проценти річних від простроченої суми, зазначені у пунктах 4.1. та 4.3. відповідно, нараховується виконавцем замовнику за весь час прострочення, включаючи день зарахування коштів на поточний рахунок виконавця, навіть якщо остаточна оплата відбулася після закінчення строку дії договору.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати наданих послуг з аеронавігаційного обслуговування, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пунктів 4.1, 4.6 договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 24 630 594, 37 грн за період з 28.07.2018 по 31.12.2020.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що замовник, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання до 30 календарних днів (включно), зобов`язаний сплатити суму боргу на користь виконавця з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні проценти) за весь час прострочення, а також 3 процента річних від простроченої суми, починаючи з дня наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 договору десятиденного строку; замовник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання понад 30 календарних днів, зобов`язаний сплатити суму боргу на користь виконавця з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні проценти) за весь час прострочення, а також 10 процентів річних від простроченої суми, починаючи з дня наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 договору десятиденного строку.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків за надані послуги, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та пунктів 4.3., 4.6. договору позивачем нараховано проценти річних річних у розмірі 32 267 790, 55 грн та інфляційні втрати у розмірі 19 850 008, 30 грн за період з 28.07.2018 по 31.12.2020.

Разом з цим, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність підстав для нарахування та стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат з огляду на незаконність пунктів 4.1 та 4.3 договору, які містять дискримінаційні умови щодо строків оплати наданих послуг.

Так, у постанові від 26.05.2021 у справі №911/2532/18, предметом якої було визнання недійсними пунктів 4.1 та 4.3 договору про надання послуг аеронавігаційного обслуговування № 6/2-16 від 01.01.2016 року, що є аналогічними за змістом пунктам у договорі від 01.01.2018 №6/2-18, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 14 ЄКПЛ передбачено заборону дискримінації. Стаття встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. Таким чином, під захист ст. 14 ЄКПЛ підпадають лише права, захищені іншими її статтями.

Водночас, Протокол 12 до ЄКПЛ передбачає загальну заборону дискримінації. Згідно зі ст. 1 Протоколу 12, здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив дискримінацію як "відмінність у ставленні до осіб, які знаходяться в аналогічних або відповідним чином схожих ситуаціях" (п. 61 заяви № 42184/05 "Карсон та інші проти Сполученого Королівства" від 16.03.2010; п. 60 заяви № 13378/05 "Бьорден проти Сполученого Королівства" від 29.04.2008).

Суду потрібно встановити, що особи, які перебувають в аналогічному чи подібному становищі, користуються кращим поводженням і що така відмінність не має жодного об`єктивного чи розумного пояснення (п. 51 рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Дискримінація у договірних відносинах між рівними за статусом суб`єктами може бути тільки там, де існує примус до вступу у договірні правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 Цивільного кодексу України в Україні діє принцип свободи договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Суб`єкти господарювання укладають договори на різних, погоджених між ними умовах, і законодавство за загальним правилом не вимагає від суб`єкта господарювання продавати товари, виконувати роботи чи надавати послуги на однакових умовах будь-яким контрагентам.

Чинне законодавство передбачає нікчемність дискримінаційних умов лише щодо публічного договору, у якому є "сильна" сторона та "слабка" сторона, і остання потребує додаткового захисту. Так, відповідно до ч. 2 та ч. 6 ст. 633 ЦК нікчемними є дискримінаційні умови публічного договору, який укладено між суб`єктом підприємницької діяльності та споживачем.

У ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2021 у справі №911/2532/18 погодився з висновком суду першої інстанції, що оспорювані пункти договорів були визначені сторонами на підставі їх вільного волевиявлення (абз. 2 ч. 4 ст. 179 ГК). Позивач (Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України") мав права та фактичні можливості застосувати передбачені законом способи (зокрема, ч. ч. 4 - 7 ст. 181 ГК) для встановлення в договорах інших розмірів пені та процентів, але не скористався ними при укладенні Договорів №№1, 2.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, процентів річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (вул. Лисенка, буд. 4, м. Київ, 01030, ) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Аеропорт, м. Бориспіль, Київська область, 08300, ) пеню у розмірі 28 856 414 (двадцять вісім мільйонів вісімсот п`ятдесят шість тисяч чотириста чотирнадцять) грн 45 коп., проценти річних у розмірі 33 108 306 (тридцять три мільйони сто вісім тисяч триста шість) грн, інфляційні втрати у розмірі 21 998 408 (двадцять один мільйон дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста вісім) грн 30 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 794 500 (сімсот дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.10.2023

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА