СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Харків Справа № 917/1009/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А. , суддя Радіонова О.О.

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників учасників справи:

від прокуратури - Хряк О.О.;

від позивача-1 - не з`явився;

від позивача-2 - Баранова В.І. (у режимі відеоконференції);

від відповідача - Коковін Д.І. (у режимі відеоконференції);

від третьої особи - Хорішко А.М. (у режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури (вх.323П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.01.2023 (суддя Ціленко В.А., повний текст складено 20.01.2023) у справі №917/1009/22

за позовною заявою: Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області, м.Кременчук Полтавської області,

в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

1.Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, м.Горішні Плавні Полтавської області;

2.Комунального підприємства "Спецеко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, м.Горішні Плавні Полтавської області;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Інвест Груп", м.Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Північно - Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північно - Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області, м.Полтава,

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення грошових коштів у сумі 163 020,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: 1. Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - позивач-1; Горішньоплавнівська міська рада), 2. Комунального підприємства "Спецеко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - позивач-2; КП «Спецеко») звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Інвест Груп" (далі - відповідач; ТОВ "Київ Інвест Груп") про:

- визнання недійсною Додаткової угоди №2 від 08.09.2020 до Договору поставки №T/TE2020-99 від 22.07.2020, укладеного між КП "Спецеко" і ТОВ "Київ Інвест Груп";

- стягнення з ТОВ "Київ Інвест Груп" на користь КП "Спецеко" 163 020,00 грн. надмірно сплачених грошових коштів.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.01.2023 у справі №917/1009/22 у частині позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, КП "Спецеко" до ТОВ "Київ Інвест Груп" позов залишено без розгляду. В іншій частині позову відмовлено.

В основу рішення в частині залишення позову без розгляду покладено висновки суду про те, що КП "Спецеко" є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо захисту прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку. При цьому КП "Спецеко" не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, а отже звернення прокурора в його інтересах до суду суперечить приписам ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

У частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду обґрунтоване тим, що оспорювана позивачем додаткова угода свідчить про те, що сторони при її укладенні дотримались вимог чинного законодавства, а саме п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі". Стосовно коливання ціни на ринку суд першої інстанції дійшов висновку, що воно підтверджене належними та допустимими доказами.

Полтавська обласна прокуратура із вказаним рішенням суду не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

На переконання прокурора, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог процесуального законодавства та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне:

- висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості належними та допустимими доказами коливання ціни є помилковими, здійсненими без належного і повного дослідження наявних у справі доказів. Так, Додаткову угоду №2 укладено на підставі однієї довідки Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» №122/90 від 04.09.2020, яка не дає змоги встановити наявність коливання ціни товару на ринку за період з дати укладення договору до дати укладання Додаткової угоди №2;

- безпідставним є врахування судом видаткових накладних, які підтверджують придбання ТОВ «Київ Інвест Груп» нафтопродуктів у іншого постачальника, як доказів підвищення ціни товару на ринку;

- висновки суду першої інстанції про те, що вимоги ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стосуються повернення коштів за оплачений, але не поставлений товар, та не кореспондуються з п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», є помилковими та не відповідають правовим позиціям Верховного Суду щодо застосування ч.1 ст.670 ЦК України. Враховуючи, що Додаткову угоду №2 від 08.09.2020 укладено з порушенням п.11.5 Договору №Т/ТУ2020-99 від 22.07.2020, а також норм п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», зазначене призвело до недоотримання активів та зайвої (надлишкової) сплати коштів у сумі 163 020,00 грн., що підлягають стягненню з ТОВ «Київ Інвест Груп»;

- приймаючи рішення про залишення без розгляду позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що звернення прокурора з цими позовними вимогами суперечить приписам ст.23 Закону України «Про прокуратуру». У даному випадку прокурором дотримано встановлений ст.23 Закону України «Про прокуратуру» порядок щодо звернення до органів, уповноважених на захист майнових інтересів держави, з повідомленням про виявлені порушення вимог законодавства та з пропозицією самостійно звернутися за їх захистом.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2023 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.01.2023 у справі №917/1009/22 та призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 02.05.2023.

На електронну адресу суду від Північно - Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно - Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (далі - третя особа; Держаудитслужба) надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, які за своїм змістом фактично є відзивом на апеляційну скаргу (з накладенням кваліфікованого електронного підпису; у межах визначеного судом строку), згідно з якими заявник просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 12.01.2023 у справі №917/1009/22 та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На переконання третьої особи, рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, з огляду на наступне:

- помилковими є висновки суду про неможливість звернення прокуратури до суду у цій справі в інтересах держави в особі КП «Спецеко» та залишення в цій частині позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Так, КП «Спецеко» є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, та належним позивачем у цій справі, оскільки підприємство розпорядилось коштами, які отримало як одержувач бюджетних коштів на виконання бюджетних програм, а також коштами, отриманими як прибуток та які є власністю територіальної громади. При цьому позов прокурора не спрямований на безпосередній захист інтересів комунального підприємства як учасника господарських правовідносин, а зумовлений необхідністю усунення порушення законодавства щодо публічних закупівель за бюджетні кошти та їх повернення до бюджету. Виплата коштів у зв`язку з неправомірним укладенням додаткової угоди зумовила втрату бюджетних коштів, що негативно вплинуло на видаткову частину бюджету, а тому є порушенням економічних інтересів держави, що відповідно до ст.131-1 Конституції України покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову;

- помилковим є висновок Господарського суду Полтавської області про дотримання сторонами Додаткової угоди №2 вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі». Самі по собі дані, викладені у довідці Державного підприємства «Держзовнішінформ» №122/90 від 04.09.2020, наданій ТОВ «Київ Інвест Груп» замовнику, не можуть підтверджувати наявність/відсутність коливання ціни та бути підставою укладання додаткової угоди до договору. У справі відсутні достатні дані (докази), що дали б можливість визначити наявність коливання ціни палива на ринку у період з дати укладання Договору №Т/ТЕ2020-99 до дати укладання Додаткової угоди №2 від 08.09.2020;

- Господарським судом Полтавської області не враховано, що відносини з постачання товарів ТОВ «Масштаб Трейд» для ТОВ «Київ Інвест Груп» є окремими договірними відносинами, що, по-перше, не входять до кола обставин, що підлягали дослідженню в даному судовому провадженні, та, по-друге, не впливають на правовідносини, що склалися між ТОВ «Київ Інвест Груп» та КП «Спецеко» за результатами проведення процедури закупівлі. Видаткові накладні, надані ТОВ «Київ Інвест Груп» під час судового розгляду, не можуть вважатися належним доказом підтвердження коливання ціни нафтопродуктів на ринку, адже ціни в таких видаткових накладних є такими, що сформовані сторонами за домовленістю між собою, на основі вільного волевиявлення та не є ринковими;

- недоотримані активи та зайво (надлишково) сплачені кошти у сумі 163 020,00 грн. підлягають стягненню з ТОВ «Київ Інвест Груп» на підставі ч.1 ст.670 ЦК України. Твердження суду щодо протилежного є помилковими та не відповідають правовим позиціям Верховного Суду.

Від ТОВ "Київ Інвест Груп" на поштову адресу суду отримано відзив на апеляційну скаргу (направлено у межах визначеного судом строку), згідно з яким заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

При цьому відповідач зауважує на наступному:

- щодо повноважень прокурора звертається до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №924/996/21, та зазначає, що прокуратура фактично втрутилась у господарську діяльність КП «Спецеко» без наявних на те повноважень;

- підставою для звернення із вказаним позовом є Акт про результати перевірки закупівель КП «Спецеко» №201631-25/1 від 04.02.2022 та відповідна вимога третьої особи про усунення порушень №201631-14/857-2022 від 29.03.2022, про що зазначено самою прокуратурою у позовній заяві. У свою чергу, КП «Спецеко» оскаржило зазначену вимогу та рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 у справі №440/4083/22 позов задоволено, пункти 2, 3 вимоги Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області №201631-14/857-2022 від 29.03.2022 визнано протиправними та скасовано;

- Закон України «Про публічні закупівлі» не розкриває змісту поняття «коливання ціни», але тлумачення цього поняття не викликає складнощів, оскільки під коливанням цін, застосовуючи елементарну логіку, слід розуміти відхилення від базової ціни у сторону збільшення або зменшення. Базовою ціною у даному випадку є ціна товарів, що відображена в основному договорі поставки, а відхилення від базової ціни знайшли своє відображення у ціновій довідці, надання якої передувало укладенню додаткової угоди на збільшення ціни товару. Прокурор та третя особа не довели відсутності факту коливання ціни та порушення КП «Спецеко» та ТОВ «Київ Інвест Груп» чинного законодавства при укладенні додаткових угод.

Додатково до викладеної позиції ТОВ «Київ Інвест Груп» у відзиві на апеляційну скаргу надав публічну інформацію з відкритих джерел (веб-сайту https://minfin.com.ua та https://www.ukrstat.gov.ua), на яких, згідно з твердженнями відповідача, зафіксовано зміни цін на пальне А-92, А-95, дизельне паливо протягом 2020 року.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У розглядуваному випадку відповідачем клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів не заявлялося, про наявність виняткових підстав для прийняття доказів судом апеляційної інстанції не зазначалося. За таких обставин колегія суддів не прийняла до розгляду надані відповідачем додаткові докази.

На поштову адресу суду від КП «Спецеко» надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлено у межах визначеного судом строку), згідно з яким заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач-2 звертає увагу на наступне:

- у розглядуваній справі не можуть бути встановлені інші обставини, ніж встановлені обставини у справі №440/4083/22, а саме щодо того, що додаткові угоди, укладені КП "Спецеко" у рамках процедур публічних закупівель UA-2019-02-11-001196-а, UA-2020-06-15-001631-а та UA-2021-02-03-007552-а, відповідають вимогам п.2 ч.4 ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі" у попередній редакції та п.2 ч.5 ст.41 цього ж Закону у чинній редакції. З огляду на це не можуть бути задоволені розглядувані у межах справи №917/1009/22 позовні вимоги;

- стосовно коливання ціни суд дійшов правомірного висновку, що воно підтверджене належними та допустимими доказами. Сторони договору врахували коливання ринкової роздрібної ціни при її підвищенні, не перевищивши дозволених 10%;

- суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги ч.1 ст.670 ЦК України стосуються повернення коштів за оплачений, але не поставлений товар, що не кореспондується з п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Горішньоплавнівська міська рада правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористалася, відзиву на апеляційну скаргу не надала. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.2023, зокрема, задоволено клопотання ТОВ "Київ Інвест Груп" про зупинення апеляційного провадження у справі №917/1009/22; зупинено апеляційне провадження у справі №917/1009/22 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови.

01.08.2023 (у період зупинення провадження) на електронну адресу суду від ТОВ "Київ Інвест Груп" надійшло клопотання про закриття провадження у справі (з накладенням кваліфікованого електронного підпису) на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України за відсутністю предмету спору та підстав, які слугували причиною звернення прокурора до суду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у межах справи №440/4083/22 адміністративні суду дійшли висновку про відповідність додаткових угод, укладених КП «Спецеко» у рамках процедур публічних закупівель UA-2019-02-11-001196-а, UA-2020-06-15-001631-а та UA-2021-02-03-007552-а вимогам п.2 ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» у попередній редакції та п.2 ч.5 ст.41 цього ж Закону у чинній редакції. Отже, КП «Спецеко» та ТОВ «Київ Інвест Груп» укладаючи спірну додаткову угоду діяли відповідно до чинного законодавства, що підтверджено судом.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Стойки О.В., на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду від 07.08.2023, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023, зокрема, поновлено провадження у справі №917/1009/22 та призначено розгляд означеної справи на 26.09.2023.

Через підсистему «Електронний суд» 17.08.2023 від КП «Спецеко» надійшли письмові пояснення (у межах визначеного судом строку), за коротким змістом яких заявник зауважує наступне:

- у відносинах щодо розрахунків з постачальником пального за договором комунальний заклад, який є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах. Зазначене свідчить про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі КП «Спецеко», що є підставою для залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі КП «Спецеко», без розгляду відповідно до положень п.2 ч.1 ст.226 ГПК України;

- на виконання ч.ч.3-5 ст.53 ГПК України прокурор при поданні позовної заяви не обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави Горішньоплавнівською міською радою.

Від третьої особи 23.08.2023 надійшли пояснення по справі та пояснення щодо клопотання ТОВ «Київ Інвест Груп» про закриття провадження (з накладенням кваліфікованого електронного підпису; у межах визначеного судом строку).

За коротким змістом пояснень заявником зазначено, що оскільки засновником КП «Спецеко» та власником її майна є Горішньоплавнівська міська територіальна громада в особі Горішньоплавнівської міської ради, яка фінансує і контролює відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» діяльність цього комунального підприємства, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання КП «Спецеко» коштів за договорами про закупівлю товарів, Горішньоплавнівська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. У даному випадку відновлення порушених економічних інтересів Горішньоплавнівської міської територіальної громади можливе шляхом повернення ТОВ «Київ Інвест Груп» надмірно сплачених коштів за неправомірно укладеною додатковою угодою.

У поясненнях щодо клопотання ТОВ «Київ Інвест Груп» про закриття провадження третя особа зазначила про відсутність підстав для задоволення означеного клопотання.

Від прокуратури 01.09.2023 на поштову адресу суду отримано додаткові пояснення (направлено на адресу суду в межах визначеного судом строку), за змістом яких прокурор звертає увагу на наступне:

- Горішньоплавнівська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів міського бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі;

- стягнення коштів на користь КП «Спецеко» є ефективним способом захисту. Застосування реституції у вигляді повернення сплачених підприємством коштів як наслідку недійсності Додаткової угоди №2 від 08.09.2020 відновить права КП «Спецеко» як учасника цього правочину, а інтерес Горішньоплавнівської міської ради як позивача полягає в тому, щоб відновити права територіальної громади міста, представником якої вона є, на ефективне і раціональне використання бюджетних коштів через повернення майна КП «Спецеко».

У судовому засіданні 26.09.2023 прокурор підтримав доводи апеляційної скарги в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсною додаткової угоди. Крім того наголосив, що Горішньоплавнівська міська рада є належним позивачем у справі, в інтересах якої можуть бути стягнуті спірні грошові кошти в місцевий бюджет. За таких обставин прокурор просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник КП «Спецеко» зазначив, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам сторін. Просив оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник ТОВ "Київ Інвест Груп" у судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Представник Держаудитслужби просив задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора.

Горішньоплавнівська міська рада явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомила. Належне повідомлення позивача-1 про дату, час та місце судового засідання підтверджене наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення - ухвали Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2023.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За результатами проведених публічних торгів КП "Спецеко" (покупець) 22.07.2020 укладено Договір поставки №Т/ТЕ2020-99 з переможцем - ТОВ "Київ Інвест Груп" (постачальник) на поставку паливо-мастильних матеріалів, а саме:

- 120 000 л. дизельного пального по ціні 17,70 грн./л.;

- 20 000 л. бензину А-92 по ціні 17,70 грн./л.;

- 15 000 л. бензину А-95 по ціні 18,70 грн./л.

Керуючись п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», 08.09.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №2, відповідно до якої змінено ціну за одиницю товару у сторону збільшення та визначено:

- 19,45 грн./л. за дизельне пальне;

- 19,45 грн./л. за бензин А-92;

- 20,55 грн./л. за бензин А-95.

Підставою для внесення відповідних змін до договору слугувала довідка Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" №122/90 від 04.09.2020 про рівень роздрібних цін на нафтопродукти в роздрібній торгівлі на ринку Полтавської області.

Позовні вимоги прокурора викладені з посиланням на наступні підстави:

- Додаткову угоду №2 укладено відповідно до п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» та на підставі однієї довідки Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" №122/90 від 04.09.2020, в якій вказано інформацію про рівень роздрібних цін на паливно-мастильні матеріали лише станом на конкретну дату - 02.09.2020, та яка не підтверджує коливання ціни такого товару на ринку в період з дати укладення Договору (22.07.2020) до дати укладення Додаткової угоди №2 (08.09.2020);

- при укладенні Додаткової угоди №2 не було дотримано п.11.5 Договору поставки №Т/ТЕ2020-99 та порушено вимоги п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме збільшено ціну без належного обґрунтування коливання на ринку ціни за одиницю товару в бік збільшення, що призвело до зайвої (надлишкової) сплати коштів у сумі 163 020,00 грн.;

- укладення Додаткової угоди №2 щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього спотворює результати торгів та нівелює економію бюджетних коштів, яку було отримано під час підписання Договору поставки №Т/ТЕ2020-99 від 22.07.2020.

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду в частині залишення без розгляду позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі КП "Спецеко" до ТОВ "Київ Інвест Груп", Східний апеляційний господарський суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, до розгляду якої зупинялося провадження у справі №917/1009/22.

Статтею 53 ГПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справі №923/199/21, від 05.10.2022 у справі №922/1830/19.

Тобто, під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Подібна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справі №923/199/21, від 05.10.2022 у справі №922/1830/19.

У постанові від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами 1, 2 ч.3 ст.23 означеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац 3 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.

Разом з цим, у контексті засадничого положення ч.2 ст.19 Конституції України відсутність у Законі України «Про прокуратуру» інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 ч.3 ст.23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

У розглядуваній справі позов подано Заступником керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Горішньоплавнівської міської ради та КП "Спецеко" з посиланням на їх бездіяльність щодо захисту інтересів держави. При цьому обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в особі КП "Спецеко" прокурор за змістом позовної заяви зазначив, що у спірних правовідносинах означене підприємство наділене владними повноваженнями, оскільки є розпорядником коштів місцевого бюджету та стороною договору.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено прокурором, зокрема, за змістом позовної заяви, КП "Спецеко" є самостійно юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо захисту прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, а отже наділене правом звернення до суду за захистом свого порушеного права. Означене підприємство має самостійний баланс, відокремлене майно, розрахунковий рахунок та веде самостійний бухгалтерський облік. Безпосереднє управління КП "Спецеко" здійснює директор, який в установленому порядку користується майном і розпоряджається коштами цього підприємства, планує і організовує господарську діяльність та здійснює контроль за її виконанням, укладає угоди з юридичними та фізичними особами. КП "Спецеко" має повну фінансову самостійність і працює за власним штатним розкладом і кошторисом видатків, затверджених Департаментом житлово-комунального господарства Горішньоплавнівської міської ради.

Згідно з п.1 ч.2 ст.55, ч.1 ст.63 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» комунальне підприємство, створене органом місцевого самоврядування, є господарською організацією, учасником господарських відносин, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Отже, за висновками судової колегії, КП "Спецеко" не здійснює владних управлінських функцій, а тому не є суб`єктом владних повноважень.

Щодо повноважень КП "Спецеко" як розпорядника бюджетних коштів Східний апеляційний господарський суд звертає увагу на наступне.

Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями Бюджетного кодексу України (далі - БК України) та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок). Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №910/11847/19.

Відповідно до статті 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Пунктом 18 ч.1 ст.2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього (абзац 3 пункту 7 Порядку).

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 ст.2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 ч.1 ст.2 БК України).

Абзацами 1, 2 пункту 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Відповідно до абз.2 п.43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

З огляду на вищевикладене Східний апеляційний господарський суд зазначає, що КП "Спецеко" у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі бензину та дизельного палива за Договором, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.

Судова колегія, разом з іншим, звертає увагу, що ТОВ "Київ Інвест Груп" є суб`єктом господарювання, а метою його діяльності як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів і одержання прибутку відповідно до ч.2 ст.3 ГК України.

Відповідно до ч.4 ст.48 БК України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч.6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Таким чином, у відносинах щодо розрахунків з постачальником бензину та дизельного палива за договором комунальне підприємство, яке є розпорядником бюджетних коштів, виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як сторона у зобов`язальних правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі КП "Спецеко" та вважає правильним висновок Господарського суду Полтавської області про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі КП "Спецеко", без розгляду відповідно до положень п.2 ч.1 ст.226 ГПК України, а також відхиляє протилежні доводи прокурора, викладені за змістом апеляційної скарги.

Переглядаючи рішення Господарського суду Полтавської області в частині розгляду позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Горішньоплавнівської міської ради, Східний апеляційний господарський суд враховує наступне.

Звертаючись із позовом у розглядуваній справі прокурор зазначив, зокрема, що оплата поставок товару за оспорюваною додатковою угодою здійснена безпосередньо за кошти місцевого бюджету та кошти комунального підприємства. При цьому Горішньоплавнівська міська рада є органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження коштами місцевого бюджету. Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Подібна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та від 18.01.2023 у справі №488/2807/17.

Як установлено судовою колегією, Горішньоплавнівська міська рада є засновником КП "Спецеко", управляє закріпленим за підприємством майном, затверджує місцевий бюджет, з якого фінансується означене комунальне підприємство, і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету. КП "Спецеко" підпорядковане Горішньоплавнівській міській раді (засновнику), а органом управління цим закладом відповідно до делегованих повноважень є Департамент житлово-комунального господарства Горішньоплавнівської міської ради.

Східний апеляційний господарський суд приймає до уваги, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців міста Горішні Плавні Полтавської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним підприємством незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади міста Горішні Плавні Полтавської області.

Отже, оскільки засновником КП "Спецеко" є територіальна громада міста Горішні Плавні Полтавської області в особі Горішньоплавнівської міської ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального підприємства, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання КП "Спецеко" коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що Горішньоплавнівська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.

Подібна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, до розгляду якої зупинялося провадження у справі №917/1009/22, а також у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №904/123/22, від 26.10.2022 у справі №904/5558/20 та від 21.12.2022 у справі №904/8332/21.

Разом із цим відповідно до абзаців 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратур», шляхом надіслання 04.02.2022 на адресу Горішньоплавнівської міської ради повідомлення вих.№52-1518вих-22 про виявлені прокуратурою порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель та надання строку для вжиття відповідних заходів. У відповідь Горішньоплавнівська міська рада листом №03-22/458/459 від 25.02.2022 підтвердила отримання означеного повідомлення прокуратури, проте жодних дій не здійснила. Такі дії були оцінені прокурором як бездіяльність.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №926/54/22.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає підтвердженими підстави для представництва прокурором у суді інтересів держави в особі Горішньоплавнівської міської ради.

Щодо розгляду позовних вимог по суті судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч.2). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

За приписами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про публічні закупівлі» (тут і далі у редакції станом на дату виникнення правовідносин) договір про закупівлю є нікчемним у разі: 1) якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону; 2) укладення договору з порушенням вимог частини четвертої статті 41 цього Закону; 3) укладення договору в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; 4) укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Згідно з ч.4 ст.41 названого Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Учасниками справи не оспорюється, що умови Договору поставки №Т/ТЕ2020-99 від 22.07.2020 відповідають тендерній пропозиції.

За умовами п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Статтею 43 Закону України "Про публічні закупівлі" не передбачено серед правових підстав нікчемності договору порушення сторонами вимог ч.5 ст.41 названого Закону. Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що порушення ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" не є законодавчо встановленою підставою нікчемності правочину.

Відповідно до вимог ст.ст.632, 638 ЦК України ціна є істотною умовою договору та встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За умовами п.11.5 Договору поставки №Т/ТЕ2020-99 від 22.07.2020 істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до умов Договору №Т/ТЕ2020-99 від 22.07.2020 сторони погодили поставку паливо-мастильних матеріалів, а саме:

- 120 000 л. дизельного пального по ціні 17,70 грн./л.;

- 20 000 л. бензину А-92 по ціні 17,70 грн./л.;

- 15 000 л. бензину А-95 по ціні 18,70 грн./л.

Разом з тим, керуючись п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», 08.09.2020 сторони уклали Додаткову угоду №2, відповідно до якої дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку без збільшення загальної суми договору та визначили наступні ціни:

- 19,45 грн./л. за дизельне пальне;

- 19,45 грн./л. за бензин А-92;

- 20,55 грн./л. за бензин А-95.

Системний аналіз положень ч.1 ст.525, ст.526, ч.1 ст.651 ЦК України та положень п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, від 07.02.2023 у справі №927/188/22, від 24.05.2023 у справі №927/366/22.

Пункт 2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

На підтвердження факту коливання ціни на товар у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявності коливання).

Правомірність збільшення ціни за одиницю товару та укладення додаткової угоди щодо збільшення ціни товару має залежати від наявності коливання цін на ринку з часу укладення основного договору до моменту укладення правочину щодо збільшення ціни та за умови документального підтвердження Цих обставин (коливання цін).

Як обґрунтовано зазначає прокурор та не спростовано учасниками справи, Додаткову угоду №2 укладено на підставі однієї довідки Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» №122/90 від 04.09.2020. У названій довідці вказано інформацію про рівень роздрібних цін бензину А-92, бензину А-95 та дизельного пального на ринку Полтавської області станом на одну дату - 02.09.2020. Інформація у цій довідці викладена гіпотетично: «…рівень цін на нафтопродукти … на ринку Полтавської області з урахуванням ПДВ, на умовах передоплати 100%, станом на 02.09.2020 міг би складати…», а також вказано, що вона носить виключно інформаційний характер і не враховує умов контрактів.

За висновками судової колегії, дані, викладені у названій довідці, не дають змоги встановити наявність коливання ціни товару на ринку за період з дати укладення Договору (22.07.2020) до дати укладання Додаткової угоди №2 (08.09.2020).

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зробив висновок про доведеність та обґрунтованість коливання ціни на ринку на підставі порівняння ціни, зазначеної в Договорі №Т/ТЕ2020-99 від 22.07.2020, та у вищеназваній довідці №122/90 від 04.09.2020.

Однак, Верховний Суд у постановах неодноразово зазначав, що відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження ринкової вартості товару на момент укладення договору позбавляє суд можливості порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни (постанови від 13.10.2021 у справі №910/20141/20, від 18.03.2021 у справі №924/1240/18, від 07.09.2022 у справі №927/1058/21).

При цьому судова колегія погоджується з твердженнями прокурора про безпідставність врахування Господарським судом Полтавської області видаткових накладних, які підтверджують придбання ТОВ «Київ Інвест Груп» нафтопродуктів у іншого постачальника, як доказів підвищення ціни товару на ринку. Відносини з постачання товарів ТОВ «Масштаб Трейд» для ТОВ «Київ Інвест Груп» є окремими договірними відносинами. Ціна в укладеному між ТОВ «Київ Інвест Груп» та ТОВ «Масштаб Трейд» договорі є сформованою на основі вільного волевиявлення, за домовленістю сторін та не є ринковою.

Відповідач не навів доводів на підтвердження того, що невнесення змін до Договору в частині збільшення ціни на природний газ за спірний період було б очевидно невигідним та збитковим для товариства.

З огляду на вищевикладене Східний апеляційний господарський суд вважає помилковими висновки Господарського суду Полтавської області про обґрунтованість належними та допустимими доказами коливання ціни на ринку та про дотримання сторонами вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні оспорюваної додаткової угоди.

Судова колегія відхиляє посилання позивача-2 та відповідача на преюдиційність рішення у справі №440/4083/22 (рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2022, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023), зокрема про відповідність оспорюваної додаткової угоди вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» .

Так, відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу означених положень вбачається, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, які були встановлені судовими рішеннями (у тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.09.2021 у справі №922/3059/16 та від 25.11.2021 у справі №5011-15/10488-2012.

Адміністративний суд, розглядаючи спір про визнання протиправними і скасування пунктів вимоги державної аудиторської служби у мотивувальній частині рішення №440/4083/22 «дійшов висновку про відповідність додаткових угод (в тому числі оспорюваної додаткової угоди №2) вимогам закону, оскільки державний орган (Північно-Східний офіс Держаудитслужби в особі управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області) «маючи можливість спростувати факт коливання (ціни на ринку) дзеркально протилежними доказами у вигляді цінових довідок про незмінність цін обмежився лише закидами з цього приводу з посиланням на нерелевантну судову практику у господарських справах».

Апеліційний адміністративний суд погодився з позицією суду першої інстанції і вказав, що базовою ціною у даному випадку є ціна відображена в основному договорі поставки.

Таким чином адміністративний суд взагалі не досліджував обставини коливання цін на ринку саме у період з дати укладення Договору (22.07.2020) до дати укладання Додаткової угоди №2 (08.09.2020) але встановлення саме таких обставин є підставою для висновку про дійсність (або ні) додаткової угоди. Такі обставини має підтверджувати і подавати контрагенту на час вирішення питанні про збільшення ціни за договором постачальник (особа, яка ініціює збільшення ціни за договором) тобто у цих правовідносинах ТОВ «Київ Інвест Груп», але ця особа не була стороною у справі №440/4083/22.

Судова колегія також погоджується із доводами третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача про те, що у справі 440/4083/22 судом надавалася оцінка вимозі про усунення виявлених порушення, як індивідуально-правовому акту, без аналізу суті порушень, що призвели до збитків.

Адміністративним судом в мотивувальній частині рішення також встановлено, що додаткові угоди (в тому числі і оспорювана у цій справі №2) були укладені в рамках процедур публічних закупівель, що не відповідає обставинам справи 917/1009/22 (а.с.58 зворот - 59 т.1), оскільки спірна додаткова угода була укладена через два місяці після укладення договору поставки від 22.07.2020.

Звільнення від доказування немає абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ (Постанова Верховного Суду №520/2486/29 від 16.12.2020).

Отже висновок адміністративного суду у справі №440/4083/22 про правомірність додаткової угоди №2 є правовою оцінкою, здійсненою за результатами розгляду справи про оскарження пунктів вимоги Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області №201631-14/857-2022 від 29.03.2022. Правова оцінка додаткової угоди, укладеної КП «Спецеко» та ТОВ «Київ Інвест Груп», здійснена адміністративними судами у справі №440/4083/22 не має наперед встановленої сили для господарського суду під час розгляду позову прокуратури у цій справі.

Судова колегія, разом з іншим, не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ТОВ "Київ Інвест Груп" про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Так, згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Як вірно зазначено третьою особою у поясненнях щодо клопотання ТОВ «Київ Інвест Груп» про закриття провадження у справі, предметом спору у межах справи №917/1009/22 є визнання недійсною Додаткової угоди №2 від 08.09.2020 до Договору поставки №T/TE2020-99 від 22.07.2020 та стягнення 163 020,00 грн. надмірно сплачених грошових коштів. У свою чергу, у справі №440/4083/22 предмет спору інший - визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3 вимоги Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області №201631-14/857-2022 від 29.03.2022. Отже, прийняття судових рішень у справі №440/4083/22 не впливає на предмет спору у справі №917/1009/22.

Щодо вимог прокурора про стягнення з ТОВ "Київ Інвест Груп" грошових коштів у сумі 163 020,00 грн. на підставі ч.1 ст.670 ЦК України судова колегія зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За змістом позовної заяви прокурор просить стягнути з ТОВ "Київ Інвест Груп" надмірно сплачені грошові кошти в сумі 163 020,00 грн. саме на користь КП "Спецеко". При цьому, як зазначено вище за текстом постанови, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі КП "Спецеко" та про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі КП "Спецеко", без розгляду.

Безпосередньо у судовому засіданні 26.09.2023 прокурор усно зазначив, що Горішньоплавнівська міська рада є належним позивачем у справі, в інтересах якої можуть бути стягнуті спірні грошові кошти в місцевий бюджет.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У господарському судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. При цьому право визначення предмету позову належить лише позивачу, який обирає правомірний та ефективний спосіб захисту прав та інтересів. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №910/17079/19.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Тотожна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №914/3203/21.

Прокурором заявлені позовні вимоги про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 163020грн відповідача на користь КП «Спецеко».

В апеляційній скарзі прокурор просив задовольнити позовні свої вимоги, в тому числі щодо стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 163020грн. на користь КП «Спецеко».

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 28.08.2023 прокурор зазначає, що саме «повернення сплачених підприємством коштів має відновити права КП «Спецеко» як учасника цього правочину. Інтерес Горишньоплавської міської ради як позивача полягає в тому, щоб відновити права територіальної громади міста, представником якої вона є, на ефективне і раціональне використання бюджетних коштів через повернення майна КП «Спецеко»».

Отже, враховуючи, що рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог прокурора «в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах КП "Спецеко"» до ТОВ "Київ Інвест Груп" про залишення позову без розгляду є правильним, визначення прокурором в позові КП «Спецеко», як сторони недійсного правочину, на користь якої мають бути стягнуті надмірно сплачені грошові кошти за його позовом, позбавляє судову колегію можливості задовольнити такі вимоги на користь іншої особи, змінивши при цьому позовні вимоги прокурора.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ "Київ Інвест Груп" 163 020,00 грн. надмірно сплачених грошових коштів на користь міської ради, оскільки в такому б випадку мова йшла би не про обрання судом іншого способу захисту а про зміну позовних вимог прокурора.

Судова колегія зазначає, що при ухваленні цієї постанови проаналізовані всі постанови Верховного Суду, на які посилаються учасники справи, на предмет релевантності в аспекті спірних правовідносин та враховані правові висновки суду касаційної інстанції, якщо така подібність правовідносин була встановлена. Проте суд апеляційної інстанції вважає за недоцільне наводити у постанові аналіз усіх постанов Верховного Суду, на які посилаються учасники справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування рішення Господарського суду Полтавської області від 12.01.2023 у справі №917/1009/22 у відповідній частині з прийняттям нового рішення про часткове задоволення вимог прокурора.

За змістом ст.129 ГПК України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок відповідача витрат прокурора зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.01.2023 у справі №917/1009/22 скасувати в частині відмови у задоволенні позову.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Інвест Груп" задовольнити частково.

Визнати недійсною Додаткову угоду №2 від 08.09.2020 до Договору поставки №T/TE2020-99 від 22.07.2020, укладеного між Комунальним підприємством "Спецеко" Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області і Товариством з обмеженою відповідальністю "Київ Інвест Груп".

В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 12.01.2023 у справі №917/1009/22 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Інвест Груп" (03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.72, офіс 147; ) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, Полтавська обл., м.Полтава, вул.1100-річчя Полтави, буд.7; ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 481,00 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 721,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.10.2023.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова