РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.10.2023справа №910/9283/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/9283/22

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36023; ідентифікаційний код 37686922)

до Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154; ідентифікаційний код 21647131)

про стягнення 10 103,44 грн,

без виклику представників сторін.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) 10 103,44 грн заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/3754313 (далі - договір №АІ/3754313).

Позовні вимоги мотивовано тим, що: відповідач у зв`язку із визнанням банкрутом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та на підставі статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду за договором №АІ/3754313, право вимоги якої у останнього виникло на підставі укладення фізичною особою - підприємцем Шияном Д.С. та позивачем договору про надання фінансових послуг факторингу від 31.10.2015 №5/31-10/15; МТСБУ 18.09.2019 частково виконано зобов`язання за договором №АІ/3754313 в сумі 40 413,75 грн; станом на 15.09.2022 (дата підписання позову) у МТСБУ наявна заборгованість за договором №АІ/3754313 у сумі 10 103,44 грн.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

МТСБУ 01.11.2022 подало суду відзив на позовну заяву, в якому вказало про те, що висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2021 зі справи №910/14293/19, є хибним; просило застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог Товариства з урахуванням позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.10.2021 зі справи №737/771/20.

3. Стислий виклад відповіді позивача на відзив

Товариство 31.10.2022 подало суду відповідь на відзив, в якій повторно виклало зазначені у позовній заяві доводи та заперечило проти доводів відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог Товариства.

4. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 18.10.2022 подав суду заяву про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного перегляду справ №910/16820/21 і №910/16713/21, а 01.11.2022 - про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного перегляду справ №910/16820/21, №910/16713/21, №910/16199/21 і №910/20281/21, мотивовані тим, що однією із підстав відкриття касаційного провадження у вказаних справах Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.09.2021 зі справи №910/14293/19 стосовно неврахування судом касаційної інстанції, що МТСБУ є спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування та є юридичною особою приватного права, а отже у даному правовому висновку не в повній мірі були розглянуті аспекти, які стосуються виконання обов`язків, покладених Законом на скаржника.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.11.2022 провадження у справі зупинено до перегляду судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2022 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 зі справи №910/16820/21; зобов`язано представників сторін повідомити господарський суд міста Києва про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №910/9283/22.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.10.2023 провадження у справі поновлено.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

10.04.2015 о 06 год. 30 хв. ОСОБА_1 в м. Києві на пл. Вокзальній, 2, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 (на чорному фоні), рухаючись по другорядній дорозі, здійснив зіткнення із автомобілем «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.04.2015 у справі №760/7678/15-п на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 340 грн.

Відповідно до звіту №2163 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику автомобіля «Volkswagen Passat», склала 48 496,50 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos» як страхувальника на момент ДТП була застрахована Компанією (поліс №АІ/003754313, за яким ліміт по майну становить 50 000 грн, а франшиза - 0,00 грн).

09.10.2015 ОСОБА_2 (цедент (первісний кредитор)) і ФОП Шияном Д.С. (цесіонарій (новий кредитор)) укладено договір відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування, за умовами якого:

- в порядку та на умовах даного договору на підставі статей 512 - 519 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов`язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента у зв`язку із фактом настання ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням ОСОБА_1 , відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.08.2014, поліс №АІ/3754313, Компанією (пункт 1.1 договору);

- внаслідок укладення даного договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із зазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках (пункт 1.2 договору);

- характеристика права вимоги, що передається цесіонарію цедентом за даним договором: загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 40 413,75 грн (пункт 1.3 договору);

- зобов`язальна особа (боржник): особа, визнана винною у ДТП - ОСОБА_1 ; страхова компанія - Компанія; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом (пункт 1.4 договору);

- за передані права вимоги до боржника за договором страхування цесіонарій сплачує цеденту 12 124 грн (пункт 2.1 договору).

31.10.2015 Товариством (фактор) і ФОП Шияном Д.С. (клієнт) укладено договір №5/31-10/2015 про надання фінансових послуг факторингу (далі - Договір від 31.10.2015), за умовами якого:

- в порядку та на умовах, визначених Договором від 31.10.2015, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку №1 до Договору від 31.10.2015 (далі - основні договори) (пункт 1.1 Договору від 31.10.2015);

- в силу Договору від 31.10.2015 фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли з зазначеного Договору, відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (пункт 1.2 Договору від 31.10.2015);

- характеристика прав, переданих фактору клієнтом за Договором від 31.10.2015: загальна сума боргу 1 292 696,68 грн (пункт 1.3 Договору від 31.10.2015);

- зобов`язана особа (боржник): відповідно до додатку №1 до Договору від 31.10.2015; страхова компанія - Компанія; МТСБУ у порядку, передбаченому Законом (пункт 1.4 Договору від 31.10.2015).

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2018 прийнято до розгляду заяву Товариства і приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відкриття справи про банкрутство Компанії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство Компанії.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Компанії було опубліковано на сайті Вищого господарського суду України 03.03.2018 за №49743.

30.03.2018 Товариством подано у справі №910/842/18 заяву про грошові вимоги від 27.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №910/842/18 прийнято до розгляду, зокрема, заяву Товариства на суму 8 514 204,57 грн з кредиторськими вимогами до боржника.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 визнано конкурсним кредитором Компанії, зокрема, Товариство, першої черги на суму 9 547 674,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн, шостої черги на суму 1 835 120,95 грн, загальна сума 15 298 994,30 грн.

Постановою господарського суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №910/842/18 припинено процедуру розпорядження майном Компанії; припинено повноваження розпорядника майна Компанії арбітражного керуючого Тищенко Оксани Іванівни; визнано Компанію банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором Компанії арбітражного керуючого Тищенко О.І.; вирішено оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання Компанії банкрутом, текст якого додавався; зобов`язано ліквідатора у разі отримання ним заяв з вимогами до банкрута письмово повідомити про це суд та надати докази їх розгляду (визнання або ж відхилення в установленому порядку); господарську діяльність банкрута завершено; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважати таким, що настав з 07.09.2018; припинено нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших санкцій за всіма видами заборгованості банкрута з 07.09.2018; припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 07.09.2018; ліквідатору провести ліквідаційну процедуру та подати суду на затвердження звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута.

21.09.2018 Товариством подано у справі №910/842/18 заяву з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4 944 765,41 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/842/18 прийнято до розгляду заяву Товариства з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4 944 765,41 грн.

23.10.2018 Товариством подано у справі №910/842/18 заяву про уточнення кредиторських вимог та клопотання про залишення без розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/842/18 призначено до розгляду уточнену заяву Товариства з кредиторськими вимогами до боржника на суму 4 941 518 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/842/18, зокрема, задоволено заяву Товариства з урахуванням уточнення на суму 4 941 518,06 грн; визнано кредиторські вимоги: Товариства на суму 3 524 грн - першої черги, на суму 4 937 944,06 грн - шостої черги; ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Тищенко О.І. включити кредиторські вимоги: Товариства на суму 4 941 518,06 грн до реєстру вимог кредиторів Компанії.

18.04.2019 Товариством подано у справі №910/842/18 заяву з кредиторськими вимогами до боржника на суму 95 888,47 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №910/842/18 прийнято до розгляду заяву Товариства з кредиторськими вимогами до боржника на суму 95 888,47 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2019 у справі №910/842/18 заяви Товариства з кредиторськими вимогами до боржника задоволено; визнано кредиторські вимоги Товариства на суму 3 842 грн - першої черги, на суму 95 888,47 грн - шостої черги; ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Тищенко О.І. включити кредиторські вимоги Товариства суму 99 730,47 грн до реєстру вимог кредиторів Компанії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора; затверджено ліквідаційний баланс банкрута станом на 17.07.2019; у відповідності до положень частини п`ятої статті 45 Закону вирішено вважати погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника вимоги кредиторів, зокрема, Товариства першої черги на суму 9 555 040,57 грн, четвертої черги на суму 3 916 198,78 грн, шостої черги на суму 6 868 953,48 грн, загальна сума 20 340 192,80 грн; Головному управлінню статистики у м. Києві виключити банкрута - Компанію з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; Державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві зняти банкрута - Компанію з податкового обліку; ліквідовано банкрута - Компанію як юридичну особу в зв`язку з банкрутством; Дарницькій районній у місті Києві державній адміністрації провести державну реєстрацію припинення - Компанії як юридичної особи та внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення Компанії як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали; вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

У зв`язку з наведеним Товариство звернулося до МТСБУ з заявою з проханням виконати зобов`язання Компанії за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед Товариством.

18.09.2019 МТСБУ повідомило Товариство про прийняття рішення про відшкодування шкоди у сумі 40 413,75 грн.

Згідно з випискою з рахунку Товариства 40 413,75 грн страхового відшкодування перераховано МТСБУ 19.09.2019.

2 750,68 грн 3% річних, 12 510,33 грн втрат від інфляції та 10 103,44 грн пені МТСБУ не було сплачено Товариству.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 статті 980 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 4 Закону суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».

Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ у випадках, передбачених Законом.

МТСБУ є спеціальним суб`єктом у сфері страхування.

Як визначає стаття 39 Закону Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Відповідно до підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема, фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону).

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Закону. Так, Згідно з пунктом 20.1 цієї статті у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 Закону визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Згідно зі статтею 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства або Закону України «Про банкрутство» (далі - Закон про банкрутство), який був чинний на час порушення справи про банкрутство Компанії із особливостями, визначеними цим законом для банкрутства страховиків.

Так, частиною сьомою статті 87 Закону про банкрутство було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Отже, однією з підстав прийняття МТСБУ на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування.

Разом з цим, відповідно до положень пункту 41.1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах «а»-«д» цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

Інший порядок та перелік випадків передбачені для здійснення МТСБУ виплат за рахунок фонду страхових гарантій.

При цьому пунктом 41.3 статті 41 цього Закону передбачено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовує частину шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Згідно з пунктом 22.2 Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Тобто, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17).

Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

При цьому після такої сплати за наявності обставин, передбачених пунктом 38.2 статті 38 Закону, у МТСБУ може виникнути право регресної вимоги до осіб, визначених зазначеним положенням.

Відтак, МТСБУ вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до Бюро потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто Бюро у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від дорожньо-транспортної пригоди особою.

Судом встановлено, що МТСБУ виплатило позивачу суму відшкодування шкоди і в цій частині спір між сторонами відсутній. Товариство просить стягнути з МТСБУ 2 750,68 грн 3% річних, 12 510,33 грн втрат від інфляції та 10 103,44 грн пені, нарахованих на суму страхового відшкодування, зобов`язання з виплати якого не виконав ліквідований страховик - Компанія, щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування, у тому числі за договором №АІ/003754313, право вимоги за яким набув позивач.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування втрат від інфляції на суму боргу та 3% річних згідно зі статтею 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 зі справ №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 зі справи №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 зі справи №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

У постанові від 07.04.2020 зі справи №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати втрат від інфляції та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 зі справи №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 зі справи №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 зі справи №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 зі справи №711/4010/13, від 23.06.2020 зі справи №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 зі справи №712/8916/17, від 22.09.2020 зі справи №918/631/19, від 09.11.2021 зі справи №320/5115/17.

Разом із тим, МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними/невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.

МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів/майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не МТСБУ, грошового зобов`язання з виплати відшкодування. Натомість, у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу сум втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її.

Водночас установлені у справі обставини не дають підстав для висновку про те, що МТСБУ з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати допустило прострочення виконання цього зобов`язання. Позивач стверджує саме про те, що підставою нарахування пені є невиконання ліквідованим страховиком зобов`язання з виплати страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство.

З наведеного вбачається відсутність підстав для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування пені, нарахованої у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21.

ВИСНОВКИ

Відтак, оскільки у МТСБУ в силу приписів Закону відсутній обов`язок сплачувати за ліквідованого страховика суми втрат від інфляції, 3% річних і пені, нарахованих останньому, то позовні вимоги Товариства задоволенню не підлягають.

Що ж до окремої думки суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, то суд не бере її до уваги, оскільки викладена у ній позиція не узгоджується з положеннями Закону.

Відповідачем 18.08.2023 подано суду заяву про стягнення з позивача 2 000 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої і частини п`ятої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

12.10.2021 МТСБУ (замовник) і адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп» (виконавець) укладено договір №4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права, за умовами якого:

- надання послуг замовнику здійснюється на підставі договору та додаткових угод до нього, які є його невід`ємними частинами; у додатковій угоді обов`язково зазначаються відомості про справу, за якою надаються послуги, якщо здійснення дій спрямовано на врегулювання наявної дебіторської чи кредиторської заборгованості замовника (пункт 4.1);

- вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається таким чином: 1 000 грн - у справі, в якій замовник є третьою особою; 1 000 грн - у справі, в якій ціна позову визначена до 4 999 грн; 1 500 грн - у справі, в якій ціна позову визначена в межах від 5 000 грн до 9 999 грн; 2 000 грн - у справі, в якій ціна позову становить 10 000 грн і більше (пункт 5.2);

- оплата здійснюється замовником шляхом перерахування суми винагороди на рахунок виконавця на підставі акта приймання-передачі наданих послуг, який складається виконавцем раз на місяць та передається замовнику у місяці, наступному за звітним, у двох екземплярах із матеріалами справи (пункт 5.3).

У додатковій угоді від 23.09.2022 №8108 сторони погодили, що розмір винагороди адвоката (у даній справі) становить 2 000 грн.

Відтак, оскільки сторони погодили необхідність складання акта приймання-передачі наданих послуг, який є підтвердженням надання виконавцем відповідних послуг у конкретній судовій справі, то саме такий акт (підписаний сторонами) підтверджує факт надання адвокатом послуг та прийняття їх замовником.

Проте МТСБУ не подано суду підписаного останнім і адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп» акта приймання-передачі наданих послуг, як і не подано доказів оплати таких послуг, а тому заява відповідача про стягнення з Товариства витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору і послуг адвоката позивача покласти на Товариство.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 247-252 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36023; ідентифікаційний код 37686922) до Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154; ідентифікаційний код 21647131) про стягнення 10 103,44 грн.

2. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви і послуг адвоката позивача покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36023; ідентифікаційний код 37686922).

3. Витрати відповідача на правничу допомогу покласти на Моторне (транспортне) страхове бюро України (Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, 02154; ідентифікаційний код 21647131).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.10.2023.

Суддя Оксана Марченко