ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. м. ХарківСправа № 922/2167/23 (922/3307/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/2167/23(922/3307/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» (, адреса: 14007, м. Чернігів, пр-т Миру, буд. 312, корпус 10)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (, адреса: 64602, Харківська обл., місто Лозова, вул. Свободи, буд. 24)

про стягнення основного боргу, інфляційного збільшення та трьох відсотків річних на загальну суму 52032,41 грн,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 3307/23 від 24.07.2023) до відповідача - ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 52032,41 грн, в т.ч.: суму основного боргу в розмірі 50000,00 грн; інфляційне збільшення в розмірі 1514,60 грн; 3% річних у розмірі 517,81 грн; а також просить стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02 щодо повернення позивачу надлишково сплачених грошових коштів у розмірі 50000,00 грн, як передбачено п. 3 додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до зазначеного договору купівлі-продажу.

Згідно з Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.07.2023, вказану позовну заяву (вх. № 3307/23 від 24.07.2023) передано на розгляд судді Новікової Н.А. в межах справи про банкрутство у зв`язку з тим, що в провадженні Господарського суду Харківської області (суддя Новікова Н.А.) перебуває справа № 922/2167/23 про банкрутство ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД», провадження в якій було відкрите ухвалою суду від 19.07.2023.

Частиною ч. 1 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

У відповідності до абз. 4 ч. 2 ст. 7 КУзПБ, заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.07.2023 у справі № 922/2167/23 (922/3307/23), з урахуванням ухвали суду від 28.08.2023 про виправлення описки, прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, вирішено розгляд зазначеної справи здійснювати в межах справи № 922/2167/23 про банкрутство ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання відзиву для подання відповідачу відповіді на відзив та встановлено відповідачу строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення на відповідь на відзив.

Зазначені ухвали суду про відкриття провадження у справі та про виправлення описки відповідно до вимог ст. 122 ГПК України були вчасно офіційно оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та їх копії в порядку ч. 3, 4 ст. 120, ч. 5 ст. 242 ГПК України направлені на адреси учасників справи листами з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач - ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в установлений судом строк не подав відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про причини їх неподання суду не повідомив, хоча про розгляд даної справи був належно повідомлений, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 078, з якого вбачається, що копію ухвали суду від 28.08.2023 про виправлення описки у справі № 922/2167/23 (922/3307/23) отримано уповноваженим представником відповідача (за довіреністю) - 04.09.2023.

Крім того, судом було повідомлено про відкриття провадження у справі № 922/2167/23 (922/3307/23) телефонограмою від 29.08.2023 адвокату Лабовкіну О.О., який представляє інтереси відповідача ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» у справі про банкрутство № 922/2167/23.

Втім, станом на день винесення судом даного рішення будь-яких заяв по суті справи або заяв чи клопотань з процедурних питань на адресу суду від відповідача не надходило.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, подання відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком відповідача, а відтак відсутність у матеріалах справи відзиву відповідача не може бути підставою для невиправданого затягування судового розгляду справи.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі зазначеного, зважаючи на закінчення встановленого ст. 248 ГПК України строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідач належно повідомлений про розгляд даної справи, зважаючи на те, що подання відзиву на позовну заяву є правом (а не обов`язком) відповідача, а суд має право вирішити спір за наявними в справі матеріалами в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, та враховуючи, що позивачем досить повно висловлено свою позицію по суті заявлених ним позовних вимог і в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи на надані позивачем до позовної заяви докази, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2022 між ТОВ «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» (Покупцем) та ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (Продавцем) укладено договір купівлі-продажу № 01/02 від 01.02.2022 (далі по тексту - Договір), згідно з умовами якого Продавець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати майно (далі по тексту Обладнання), що було у використанні, у власність Покупця, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити це майно.

Умовами п. 1.2 Договору та Специфікацією № 1 від 01.02.2022 до зазначеного Договору сторони визначили, що відповідач мав поставити позивачу Обладнання загальною вартістю 500016,00 грн, а саме: 1) очисний дробометний барабан модель 323М інв. № 58000 у кількості 1 одиниця, вартістю 250008,00 грн; 2) дробометний барабан модель 323М інв. № 62088 у кількості 1 одиниця, вартістю 250008,00 грн.

Згідно з п. 2.1 Договору, ціна Обладнання становить 500016,00 грн, в т.ч. ПДВ 83336,00 грн.

Відповідно до п. 2.3 Договору, оплата за Обладнання здійснюється в національній валюті шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця у наступному порядку: авансовий платіж у розмірі 50% вартості Обладнання, а саме: 250008,00 грн, в т.ч. 41668,00 грн ПДВ, повинен бути здійснений упродовж 3-х банківських днів від дати підписання сторонами цього Договору та Специфікації № 1, яка є його невід`ємною частиною; остаточний розрахунок у розмірі 50% вартості Обладнання, а саме: 250008,00 грн, в т.ч. 41668,00 грн ПДВ, сплачується Покупцем не пізніше 3-х банківських днів до дня отримання Обладнання Покупцем згідно підписаної сторонами Специфікації № 1.

Згідно з п. 8.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами усіх своїх зобов`язань.

Договір може бути достроково розірваний за угодою сторін. Всі доповнення та зміни до даного Договору будуть дійсні, якщо вони здійснені в письмовій формі й підписані обома сторонами (п. 8.2, 8.3 Договору).

На виконання вимог зазначеного Договору позивач - ТОВ «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» (Покупець) перерахував на поточний рахунок відповідача - ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (Продавця) грошові кошти в сумі 500016,00 грн, а саме: 250008,00 грн, в т.ч. 41668,00 грн ПДВ, по платіжній інструкції № 432 від 15.02.2022 та 250008,00 грн, в т.ч. 41668,00 грн ПДВ, по платіжній інструкції № 451 від 09.03.2023.

Позивач двічі направляв транспорт для отримання оплаченого по Договору Обладнання. 24.02.2022 відвантаження Обладнання не відбулось у зв`язку з початком повномасштабної військової агресії РФ проти України. Друга спроба відвантаження Обладнання відбулася у період з 07.03.2023 по 08.03.2023, втім під час відвантаження було виявлено в обох одиницях Обладнання відсутність електродвигунів, що підтверджується відповідними відмітками у видаткових накладних № ЗТ-0000001 від 07.03.2023 та № ЗТ-0000002 від 08.03.2023.

У зв`язку з цим сторони уклали додаткову угоду № 1 від 08.03.2023 до договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02, якою виклали в новій редакції п. 1.4 Договору щодо комплектності Обладнання та внесли зміни до п. 2.1 Договору, згідно з якими зменшено ціну Договору на 50000,00 грн, тобто до 450016,00 грн, в тому числі ПДВ 75002,67 грн.

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02 Сторони домовились, що надлишково сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 50000,00 грн, в тому числі ПДВ 8333,33 грн, відповідач має перерахувати на рахунок позивача не пізніше 7 календарних днів з моменту укладання цієї додаткової угоди.

Однак відповідач умови п. 3 додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02 не виконав, у визначені строки кошти позивачу не повернув.

Позивач 05.04.2023 направив на адресу відповідача Претензією від 05.04.2023 за вих. № 256 з вимогою не пізніше 5 робочих днів з моменту отримання цієї Претензії повернути надлишково сплачені грошові кошти в розмірі 50000,00 грн.

Відповідач зазначену Претензію отримав 20.04.2023, але вимоги позивача не виконав, надлишково сплачені грошові кошти в розмірі 50000,00 грн на поточний рахунок позивача не перерахував. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до Господарського суду Харківської області з позовними вимогами про стягнення з відповідача 50000,00 грн основного боргу, а також 517,81 грн 3% річних та 1514,60 грн інфляційних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Положеннями ч. 1-3 ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

За приписами положень ч. 1 ст. 265 ГК України, ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За приписами ст. 266 ГК України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між позивачем - ТОВ «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» та відповідачем - ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до зазначеного договору, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства України, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому, з огляду на положення ст. 629 ЦК України, зазначений договір є обов`язковим для виконання обома сторонами.

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивачем - ТОВ «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» на виконання вимог договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02 було перераховано відповідачу - ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» грошові кошти в сумі 500016,00 грн, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних інструкцій № 432 від 15.02.2022 на суму 250008,00 грн, в т.ч. 41668,00 грн ПДВ, та № 451 від 09.03.2023 на суму 250008,00 грн, в т.ч. 41668,00 грн ПДВ.

Факт здійснення поставки Обладнання позивачу підтверджується наданими позивачем до позовної заяви копіями видаткових накладних № ЗТ-0000001 від 07.03.2023 та № ЗТ-0000002 від 08.03.2023. Однак, як виявилося під час відвантаження Обладнання, в обох одиницях Обладнання були відсутні електродвигуни, що підтверджується відповідними відмітками у вказаних видаткових накладних, а саме: у видатковій накладній № ЗТ-0000001 від 07.03.2023 зазначено про відсутність електродвигунів: 17 кВт 1450 об/хв - 1 шт., 2,2 кВт 750 об/хв - 1 шт.; 3 кВт 1430 об/хв - 1 шт., 2,2 кВт 100 об/хв (мотор-редуктор) - 2 шт.; у видатковій накладній № ЗТ-0000002 від 08.03.2023 зазначено про відсутність електродвигунів: 17 кВт 1450 об/хв - 1 шт.; 2,2 кВт 750 об/хв - 1 шт.; 3 кВт 1430 об/хв - 1 шт.; 2,2 кВт 100 об/хв (мотор-редуктор) - 2 шт.

Відповідно до паспортів на Обладнання, отриманих Покупцем в момент відвантаження Обладнання, такі відсутні електродвигуни входять до складу їх комплектації. Таким чином, відповідач - ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» не виконав своїх зобов`язань щодо поставки комплектного Обладнання.

Згідно з ч. 1 ст. 684 ЦК України, у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) доукомплектування товару в розумний строк.

За приписами ч. 2 зазначеної статті, якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором:

1) вимагати заміни некомплектного товару на комплектний;

2) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми.

Частиною 3 ст. 684 ЦК України встановлено, що наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються також у разі порушення продавцем обов`язку передати покупцеві комплект товару (стаття 683 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Враховуючи відсутність електродвигунів у поставленому Обладнанні, сторони додатковою угодою № 1 від 08.03.2023 до договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02 внесли зміни до п. 1.4 Договору щодо комплектності Обладнання, визначивши, що електродвигуни не входять у склад комплектації Обладнання (п. 1 додаткової угоди).

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до Договору сторони внесли зміни до п. 2.1 Договору, згідно з якими зменшили ціну Договору на 50000,00 грн, тобто до 450016,00 грн, в тому числі ПДВ 75002,67 грн.

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до Договору сторони визначили обов`язок відповідача повернути надлишково сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 50000,00 грн, в тому числі ПДВ 8333,33 грн шляхом перерахування їх на рахунок позивача не пізніше 7 календарних днів з моменту укладання цієї додаткової угоди.

Враховуючи, що вказану додаткову угоду до Договору було підписано 08.03.2023, кінцевий термін повернення відповідачем надлишково сплачених позивачем по Договору грошових коштів в розмірі 50000,00 грн сплинув 15.03.2023.

Сторонами до матеріалів справи не надано будь-яких доказів, які б свідчили про перерахування відповідачем на рахунок позивача грошових коштів в розмірі 50000,00 грн у строки, передбачені п. 3 додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до договору купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02. Станом на момент прийняття судом даного рішення такі докази в матеріалах справи також відсутні. Відповідачем не надано суду відповідно до вимог ст. 73, 74 ГПК України жодного доказу, який би міг спростувати наявність у нього вказаної заборгованості перед позивачем.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На підставі викладеного, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем - ТОВ «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» не надано суду доказів, які б які б свідчили про повернення відповідачем надлишково сплачених позивачем грошових коштів в розмірі 50000,00 грн, або доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором купівлі-продажу від 01.02.2022 № 01/02 в редакції додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до зазначеного договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 50000,00 грн є доведеними та обґрунтованими, тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 21963,47 грн, суд зазначає таке.

Також позивач у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання просить стягнути з останнього на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 517,81 грн, які нараховані за період прострочення з 15.03.2023 по 18.07.2023, та інфляційні втрати в розмірі 1514,60 грн, які нараховані за період з березня по червень 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Початком відліку періоду прострочення зобов`язання (моментом прострочення) у відповідності до ст. 253 ЦК України, є день, наступний після визначеної (кінцевої) дати виконання цього зобов`язання.

Кінцем відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» (який введено в дію з 01.12.2022) платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі, тобто день зарахування суми платежу визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 251 ЦК України, а отже, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та річних.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За змістом рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт - другий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. При цьому, принциповим є врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, однозначно випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідний коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові № 910/9938/17 від 10.10.2018.

Зважаючи на викладене, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних шляхом здійснення перерахунку заявлених до стягнення сум, суд встановив, що позивачем всупереч вимог ст. 253 ЦК України помилково визначено датою початку відліку періоду прострочення 15.03.2023, тобто останній день строку виконання зобов`язання щодо повернення відповідачем надлишково сплачених позивачем грошових коштів в розмірі 50000,00 грн, визначеного п. 3 додаткової угоди № 1 від 08.03.2023 до Договору (не пізніше 7 календарних днів з моменту укладання цієї додаткової угоди), тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 513,70 грн, які нараховані за період прострочення з 16.03.2023 по 18.07.2023. Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 4,11 грн, нараховані за 15.03.2023, задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 1514,60 грн, нарахованих за період з березня по червень 2023 року, суд зазначає, що при здійсненні розрахунку інфляційних позивачем не враховано вимоги п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, щодо здійснення інфляційних нарахувань на заборгованість, прострочення якої тривало не менше повного місяця із застосуванням індексу інфляції такого місяця, а відтак, здійснивши власний перерахунок сум інфляційних, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних частково на суму 753,30 грн, нарахованих за період з квітня по червень 2023 року. Вимоги в частині стягнення інфляційних на суму 761,30 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, що складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 складає 2684,00 грн.

Як вбачається з матеріалів позову, позивачем при поданні до суду позовної заяви з вимогою майнового характеру на загальну суму 50000,00 грн було надано докази про сплату судового збору в розмірі 2684,00 грн, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи Випискою про зарахування судового збору.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені частково, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати щодо сплати судового збору в розмірі 2644,52 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 73-74, 76-79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст. 236-242, 252 ГПК України, ст. 4 Закону України Про судовий збір, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (, адреса: 64602, Харківська обл., місто Лозова, вул. Свободи, буд. 24) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКИЙ ЗАВОД» (, адреса: 14007, м. Чернігів, пр-т Миру, буд. 312, корпус 10) суму основного боргу в розмірі 50000,00 грн, інфляційне збільшення в розмірі 753,30 грн, 3% річних у розмірі 513,70 грн, а також 2644,52 грн судового збору.

3. Відмовити у стягненні інфляційного збільшення в розмірі 761,30 грн та 3% річних у розмірі 4,11 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 02.10.2023.

Суддя Н.А. Новікова